ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/3045/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Бакуліна С.В., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,

представників учасників справи:
прокуратури - Ковальчук О.І.,
позивача-1 - не з`явився,
позивача-2 - не з`явився,
відповідача-1 - не з`явився,
відповідача-2 - Косінська О.В.,
третьої особи - не з`явився, 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Харківської області
у складі судді Погорелової О.В.
від 17.12.2024 та
на постанову Східного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Білоусова Я.О. - головуючий, Істоміна О.А., Мартюхіна Н.О.
від 12.02.2026 

за позовом Заступника керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Первомайської міської ради Харківської області, Північно-Східного офісу Держаудитслужби
до Комунального підприємства "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним договору та стягнення коштів

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Первомайської міської ради Харківської області та Північно-Східного офісу Держаудитслужби з позовом до Комунального підприємства "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП", в якому просив суд:

- визнати недійсним договір поставки № 15 від 05.03.2018, укладений між Комунальним підприємством "Жилсервіс" Первомайської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" на користь Комунального підприємства "Жилсервіс" Первомайської міської ради 1 516 894,50 грн, а одержані останнім за рішенням суду 1 516 894,50 грн стягнути у дохід держави.

Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 203, 215, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, мотивовані тим, що оспорюваний договір, який був укладений між відповідачами на підставі публічних торгів, є наслідком антиконкуретних узгоджених дій допущених Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" та Фізичною особою-підприємцем Каракаптан Д.В., що підтверджується рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.03.2020 № 70/26-р/к у справі № 2/01-109-19. Оспорюваний договір, укладений за підсумками закупівель, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства за умислом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП". Враховуючи наявність умислу лише у товариства, як сторони оспорюваного договору, одержані ним кошти за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави. 

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

31 січня 2018 року Комунальне підприємство "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області в електронній системі закупівель опубліковало оголошення стосовно проведення відкритих торгів із закупівлі ДК 021:2015:09130000-9 - Нафта і дистиляти (ідентифікатор закупівлі в системі Prozorro UA-2018-01-31-000800-c), доступне за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-01-31-000800-с. Очікувана вартість предмета закупівлі 3 300 000,00 грн.

Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подано чотирма суб`єктами господарювання: Товариством з обмеженою відповідальністю "Грандсоіл", Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП", Товариством з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" та Фізичною особою-підприємцем Каракаптан Д.В., що підтверджується формою протоколу розгляду тендерних пропозицій.

Тендерна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандсоіл" становила 2 950 000,00 грн, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" - 3 240 000,00 грн, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" - 3 282 500,00 грн та Фізичної особи-підприємцем Каракаптан Д.В. - 3 300 000,00 грн. 

Остаточна тендерна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандсоіл" становила 933 999,99 грн, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" - 2 934 000,00 грн, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" - 3 282 500,00 грн та Фізичної особи-підприємцем Каракаптан Д.В. - 3 300 000,00 грн. 

Аналіз цінових пропозицій свідчить про те, що під час електронного аукціону у процедурі закупівлі , Товариством з обмеженою відповідальністю "Грандсоіл" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" знижено цінові пропозиції, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" та Фізична особа-підприємець Каракаптан Д.В. не понижували. Тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандсоіл" відхилено замовником як таку, що не відповідає умовам тендерної документації.

За результатами проведення аукціону, 21.02.2018 електронною системою закупівель найбільш економічно вигідною було визначено тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" з ціною 2 934 000,00 грн, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.

Рішенням уповноважених осіб Комунального підприємства "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області, оформленим протоколом засідання від 21.02.2018, ухвалено визначити переможцем за результатами проведення процедури відкритих торгів на закупівлю бензину А-95, бензину А-92, дизельного палива (код ДК 021:2015:09130000-9 - нафта і дистиляти) Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" із сумою пропозиції 2 934 000,00 грн з ПДВ.

05 березня 2018 року між Комунальним підприємством "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області (надалі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП"" (надалі - Учасник) укладено договір поставки № 15 (надалі - Договір), за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого Учасник зобов`язався поставити товари (бензин А-95, бензин А-92 та дизельне паливо) або аналог, а Замовник зобов`язався прийняти й оплатити товари на умовах, передбачених Договором. Найменування, кількість та асортимент товару, вказується у специфікації, що є додатком № 1 і невід`ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 3.3 Договору його ціна (з ПДВ) становить 2 934 000,00 грн. 

Відповідно до пункту 4.1 Договору розрахунки проводяться протягом 10 банківських днів на підставі рахунку-фактури, видаткової накладної виписаних Учасником у відповідності до узгодженого сторонами асортименту, кількості та вартості товару (або після отримання Замовником талонів на товар та пред`явлення Учасником рахунку на оплату товару - у разі поставки товару по талонам), шляхом перерахування Замовником коштів на банківський рахунок Учасника. Замовник в залежності від наявності у нього коштів може оплатити будь-яку партію товару з відстрочкою платежу до 30 банківських днів, без сплати будь-яких витрат, збитків або фінансових санкцій за цей період. 

Згідно з пунктом 4.2 Договору зобов`язання Замовника по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію товару на розрахунковий рахунок Учасника. 

За умовами пунктів 5.1-5.4 Договору товар поставляється протягом 2018 року. Поставка товару здійснюється на автозаправні станції Учасника згідно з дозволами на відпуск товару. Поставка дозволів на відпуск товару за даним договором здійснюється Учасником відповідно до потреб Замовника протягом 1-го дня з моменту подання заявки Замовником. Право власності на товар переходить від Учасника до Замовника в момент підписання видаткової накладної. 

Відповідно до пунктів 10.1, 10.2 Договору він набирає чинності з дня підписання і діє до 31.12.2018, а в частині фінансових зобов`язань, до повного виконання. Дія договору може продовжитися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Відповідно до специфікації, що є додатком № 1 до Договору, сторонами узгоджено обсяг постачання товару та ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-95 - 10 000 л за ціною 27,00 грн з ПДВ, бензину А-92 - 40 000 л за ціною 24,60 грн з ПДВ, дизельного палива - 70 000 л за ціною 24,00 грн з ПДВ.

У подальшому сторонами укладено додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару, зменшення обсягу закупівлі по договору.

Додатковою угодою № 1 від 15.03.2018 додаток № 1 до Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої сторонами зменшено обсяг постачання товару та підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-95 - 97 82,6086 л за ціною 27,60 грн з ПДВ, бензину А-92 - 36 444,4444 л за ціною 27,00 грн з ПДВ, дизельного палива - 64 367,8160 л за ціною 26,10 грн з ПДВ.

Додатковою угодою № 2 від 20.06.2018 додаток № 1 до Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої сторонами зменшено постачання товару та підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-95 - 9 782,6086 л за ціною 27,60 грн з ПДВ, бензину А-92 - 36 444,4444 л за ціною 27,00 грн з ПДВ, дизельного палива - 62 222,2222 л за ціною 27,00 грн з ПДВ.

Додатковою угодою № 3 від 17.09.2018 додаток № 1 до Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої сторонами зменшено обсяг постачання товару та підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ).

Додатковою угодою №4 від 11.10.2018 додаток № 1 до Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої сторонами зменшено обсяг постачання товару та підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-95 - 9 000 л за ціною 30,00 грн з ПДВ, бензину А-92 - 33 131,3131 л за ціною 29,70 грн з ПДВ, дизельного палива - 54 901,9607 л за ціною 30,60 грн з ПДВ.

Додатковою угодою № 5 від 26.10.2018 додаток № 1 до Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої сторонами зменшено обсяг постачання товару та підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-95 - 9 000 л за ціною 30,00 грн з ПДВ, бензину А-92 - 33 131,3131 л за ціною 29,70 грн з ПДВ, дизельного палива - 53 333,3333 л за ціною 31,50 грн з ПДВ.

На виконання умов договору, Комунальне підприємство "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" за отримане у 2018 році паливо грошові кошти на загальну суму 1 279 208,70 грн з ПДВ (отримано: бензин А-95 - 1 349,5 л, бензин А-92 - 4 713 л та дизельне паливо - 39 465 л).

27 грудня 2018 року на підставі пункту 10.2 Договору сторонами укладено додаткову угоду № 6 до Договору та визначено ціну додаткової угоди на 2019 рік з ПДВ, яка складає 586 800 грн. Визначено кількість товару на 2019 рік: бензин А-95 -1 800 л за ціною 30,00 грн, бензин А-92 - 6626,2626 л за ціною 29,70 грн, дизельне паливо - 10 666,6666 л за ціною 31,50 грн. 

Відповідно до пункту4 додаткової угоди № 6 до Договору, вона набирає чинності з 01.01.2019. 

10 січня 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 7, якою додаток № 1 до Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої сторонами зменшено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-95 - 1800 л за ціною 28,20 грн з ПДВ, бензину А-92 - 6 626,2626 л за ціною 26,70 грн з ПДВ, дизельного палива - 10 666,6666 л за ціною 27,60 грн з ПДВ.

Відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю (дата формування звіту 13.03.2019), розміщеного в електронній системі публічних закупівель "Prozorro" КП "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області, сума оплати за Договором становить 1 516 894,50 грн. Строк дії Договору: 05.03.2018-31.12.2018. Також вказана кількість товару за Договором (п.12): бензин А-95 - 10 000 л, бензин А-92 - 40 000 л, дизельне паливо - 70 000 л.

На виконання умов Договору Комунальне підприємство "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" грошові кошти за отримане у 2019 році паливо на загальну суму 237 685,80 грн з ПДВ (отримано: бензин А-95 - 114 л, бензин А-92 - 450 л та дизельне паливо - 8060 л). 

Рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.03.2020 № 70/26-р/к у справі № 2/01-109-19 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" та Фізичну особу-підприємця Каракаптан Д.В. винними у вчиненні правопорушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у процедурі закупівлі товару "ДК 021:2015:09130000-9 - Нафта і дистиляти", проведеної Комунальним підприємством "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області з використанням електронної системи закупівель (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" UA-2018-01- 31-000800-с). Вказане рішення (за винятком конфіденційної та інформації з обмеженим доступом) оприлюднене на офіційному веб сайті Антимонопольного комітету України.

У судовому порядку рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.03.2020 № 70/26-р/к у справі № 2/01-109-19 у передбачений частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" двомісячний строк з дня одержання рішення не оскаржувалося та є чинним.

Листом від 29.11.2023 № 70-02/2-3440 Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило окружну прокуратуру про те, що від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" та Фізичної особи-підприємця Каракаптан Д.В. на адресу відділення не надходили документи, що підтверджують сплату штрафу.

Лозівською окружною прокуратурою листом від 31.10.2023 повідомлено Первомайську міську раду (як орган місцевого самоврядування, який є засновником Комунального підприємства "Жилсервіс" та до повноважень якого належить забезпечення контролю за діяльністю підприємства) про наявне рішення адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.03.2020 № 70/26-р/к у справі №2/01-109-19, та запропоновано вивчити питання про наявність підстав для визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору про надання послуг як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони та застосування наслідків відповідної недійсності.

У відповідь Виконавчий комітет Первомайської міської ради листом від 03.11.2023 повідомив окружну прокуратуру про те, що лист прокуратури перенаправлено за належністю директору Комунального підприємства "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області для відповідної роботи.

Лозівською окружною прокуратурою листом від 16.01.2024 повідомлено Північно-східний офіс Держаудитслужби про наявне рішення адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.03.2020 № 70/26-р/к у справі № 2/01-109-19, та запропоновано повідомити прокуратуру чи будуть вживатися Офісом заходи щодо визнання в судовому порядку недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу однієї сторони, а також застосування наслідків недійсності правочину, а саме: Договору.

У відповідь Північно-східний офіс Держаудитслужби листом від 25.01.2024 повідомив про те, що Офісом не здійснювались та наразі не заплановані заходи державного фінансового контролю щодо договору, укладеного за результатами проведення процедури закупівлі за номером UA-2018-01 -31 -000800-с. У вказаному листі Офіс зазначає, що відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 10 Закону № 922-VIII (в редакції чинній на момент оголошення закупівлі), Замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме, звіт про виконання договору - протягом трьох днів з дня закінчення строку дії договору, виконання договору або його розірвання. За результатом розгляду інформації, наведеної у листі прокурора, Офісом встановлено, що Замовником оприлюднено в електронній системі закупівель звіт про виконання договору про закупівлю від 13.03.2019. Отже, підстави для початку проведення моніторингу зазначеної процедури закупівлі у Північно-східного офісу Держаудитслужби відсутні. Офісом не проводилися заходи державного фінансового контролю, якими б була охоплена зазначена у листі прокурора закупівля, отже, відсутні підстави для вжиття заходів цивільно- правового характеру. Також Офісом зазначено, що викладені у листі прокурора питання будуть враховані під час проведення чергового планового заходу державного фінансового контролю у зазначеного Замовника.

Лозівська окружна прокуратура звернулась до Первомайської міської ради з листом від 12.06.2024, в якому просила повідомити чи будуть вживатися Первомайською міською радою Харківської області заходи щодо визнання в судовому порядку недійсним, як такого, що суперечить інтересам держави з умислу однієї сторони, а також застосування наслідків недійсності правочину - договору поставки №15 від 05.03.2018. Одночасно, в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомлено, що у разі не вжиття відповідних заходів органом місцевого самоврядування, окружна прокуратура має намір звернутися до Господарського суду Харківської області з відповідною позовною заявою.

У відповідь Первомайська міська рада листом від 19.08.2024 повідомила прокуратуру про те, що Первомайська міська рада Харківської області не заперечує проти вжиття заходів представницького характеру Лозівською окружною прокуратурою Харківської області на захист інтересів держави в особі Первомайської міської ради та її звернення із позовною заявою до Господарського суду Харківської області про визнання Договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору.

Лозівська окружна прокуратура звернулась до Північно-східного офісу Держаудитслужби з листом від 12.06.2024, в якому просила повідомити чи будуть вживатися Офісом заходи щодо визнання в судовому порядку недійсним, як такого, що суперечить інтересам держави з умислу однієї сторони, а також застосування наслідків недійсності правочину - договору поставки №15 від 05.03.2018. Одночасно, в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомлено, що у разі не вжиття відповідних заходів, окружна прокуратура має намір звернутися до Господарського суду Харківської області з відповідною позовною заявою.

У відповідь Північно-східний офіс Держаудитслужби листом від 20.06.2024 повідомив прокуратуру про те, що Офісом не проводилися заходи державного фінансового контролю, якими б була охоплена зазначена у листі закупівля. Отже, в Офісі відсутні підстави для вжиття заходів щодо визнання в судовому порядку недійсним, як такого, що суперечить інтересам держави договору, укладеного за результатами проведення зазначеної в листі закупівлі.

Лозівська окружна прокуратура звернулась до Північно-східного офісу Держаудитслужби з листом від 25.07.2024, в якому в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомлено, що прокуратурою прийнято рішення про звернення до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби та Первомайської міської ради Харківської області щодо визнання недійсним Договору.

Лозівською окружною прокуратурою було направлено аналогічний лист Первомайській міській раді Харківської області.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.12.2024 у справі № 922/3045/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2026, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

- обставини вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі, проведеної Комунальним підприємством "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області (ДК 021:2015:09130000-9 - Нафта і дистиляти (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" UА-2018-01-31-000800-с), підтверджуються рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.03.2020 № 70/26-р/к у справі № 2/01-109-19;

- сам лише факт вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" та Фізичною особою-підприємцем Каракаптан Д.В. порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням Антимонопольного комітету України, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсними як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (частина 3 статті 228 Цивільного кодексу України);

- матеріали справи не містять відомостей про наявність інших потенційних учасників спірної закупівлі, які б могли задовольнити потреби замовника за менші кошти. Прокурором також не надано доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, як і не надано доказів того, що товар за договором про закупівлю був поставлений за завищенням цін або того, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів;

- судом враховано, що умови оспорюваного договору були виконані його сторонами у повному обсязі у березні 2019 року, що не заперечується жодною із сторін спору;

- доказів невідповідності кількості, вартості або якості поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" товару, розміру завданих Замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов Договору, як підстави для висновку про посягання особою на суспільні, економічні основи держави і суспільства за наслідками його укладення, матеріали справи не містять;

- таким чином, прокурором не доведено підстав, з якими пов`язано визнання оспорюваного правочину як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільству в розумінні частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, та визнання його недійсним;

- за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом України "Про захист економічної конкуренції" передбачена відповідна відповідальність, зокрема, накладення штрафу, прийняття замовником рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та відхилення тендерної пропозиції учасника або відмови в участі у переговорній процедурі в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів. Саме у вказаний спосіб держава гарантує розвиток добросовісної конуренції, забезпечує ефективність правового регулювання сфери публічних закупівель, прозорість процедур. При цьому позбавлення суб`єкта господарювання права протягом трьох років брати участь у процедурах закупівель є тим запобіжчиком, за допомогою якого держава усуває недобросовісність суб`єктів господарювання від можливості мати доступ до публічних коштів.

- суд погодився з доводами прокурора про порушення правил проведення торгів, визначених Законом України "Про публічні закупівлі," за наслідками проведення яких укладено оспорюваний правочин. Разом з тим, в даному випадку слід враховувати спосіб захисту порушених прав держави в порядку статті 216 Цивільного кодексу України, на яку посилається прокурор в позові;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" виконало, а Комунальне підприємство "Жилсервіс" Первомайської міської ради Харківської області прийняло товар за Договором на зазначену прокурором суму без зауважень. Оскільки прокурор не ставить під сумнів факт поставки товару, то відповідно в рамках двосторонньої реституції постачальник повинен отримати компенсацію вартості поставленого товару у розмірі на момент відшкодування;

- отже, обраний прокурором спосіб захисту прав у цій справі є неефективним, адже повернення до державного бюджету грошових коштів за поставлений товар при застосуванні наслідків недійсності правочину, не звільняє замовника від обов`язку відшкодуванням вартості товару. При цьому, існує обґрунтоване припущення того, що вартість цієї компенсації буде більшою, ніж та, що вже сплачена за оспорюваним договором. Вказане, у свою чергу, буде мати наслідком не захист інтересів щодо яких заявлено позов, а їх порушення;

- для належного обґрунтування ефективності обраного прокурором способу захисту прав держави у сфері публічних закупівель, останній має довести не тільки факт порушення у процедурі закупівлі, а й довести доцільність такого захисту, зокрема, економічну, яка може полягати у попередженні нераціонального витрачання бюджетних коштів у публічній закупівлі необхідного для здійснення своєї діяльності в подальшому. У такому випадку застосування наслідків недійсності правочину може відповідати інтересам держави, якщо припиниться витрачання коштів відповідного бюджету внаслідок припинення спірного зобов`язання на майбутнє. Разом з цим у даному випадку прокурор має довести, що задоволення заявлених ним вимог дозволить у подальшому забезпечити можливість досягнення кінцевих результатів, які мав намір досягнути компетентний орган, оголошуючи публічну закупівлю, на більш вигідних для публічних інтересів умовах;

- в обґрунтування заявлених вимог щодо застосування наслідків недійсності договору, прокурор зазначає лише, що в бюджет повернуться грошові кошти за фактично сплачений товар. Однак прокурор не доводить обставин нераціональності використання коштів та економічну доцільність такого позову, з урахуванням того, що публічний інтерес на закупівлю у разі задоволення позову залишиться незадоволений та потребуватиме подальшого витрачання бюджетних коштів для проведення повторної публічної закупівлі;

- при цьому, ефективним способом захисту права може бути звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі уповноважених на здійснення контролю щодо публічних закупівель органів, якщо вони не здійснюють ефективно захисту інтересів держави у спірному правовідношенні, з позовом про стягнення до відповідного бюджету сум надмірно використаних коштів у процедурі публічних закупівель (шкоди), доводячи, що внаслідок неправомірних дій осіб, до яких має бути звернена така вимога, вартість закуплених замовником робіт/послуг, є завищеною порівняно зі звичайними оптовими/роздрібними ринковими цінами;

- у суду відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин не відповідає інтересам держави і суспільству у відповідності до статті 228 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. 

Приймаючи постанову апеляційний господарський суд зазначив, що:

- з матеріалів справи вбачається, що, прокурор у цій справі послався лише на обставини порушення антиконкурентного законодавства учасниками закупівлі, однак не довів у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення оспорюваного договору про закупівлю, ураховуючи, що мала місце поставка Замовнику бензину А-95, бензину А-92, дизельного палива Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" за ціною визначеною Замовником;

- прокурором не доведено, що внаслідок укладення оспорюваного правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості;

- відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, суд апеляційної інстанції врахував висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 у даній справі, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме, необхідністю відступу від висновку щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховний Суд від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

28 квітня 2026 року до Суду від Заступника керівника Харківської обласної прокуратури надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

01 травня 2026 року до Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-КП" надійшли пояснення, в яких відповідач-2 заперечує проти задоволення клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

5. Позиція Верховного Суду

Здійснюючи касаційне провадження у даній справі, Суд зазначає таке.

У пункті 4 частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до вказаного закону та Господарського процесуального кодексу України, інших процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд.

Згідно з положеннями статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики, однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

З огляду на зміст статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. У свою чергу ЄСПЛ зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" № 28342/95, § 61).

Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення ЄСПЛ від 29.11.2016 "Парафія греко-католицької церкви міста Люпені та інші проти Румунії" № 76943/11, § 123).

Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення ЄСПЛ від 22.11.1995 "С. В. проти Сполученого Королівства" № 20166/92, § 36). ЄСПЛ також розглядав ситуації, коли суди в різних справах відходили від своїх же висновків без належного обґрунтування. Це кваліфікувалося як порушення статті 6 Конвенції (право на справедливий судовий розгляд).

Так, стаття 6 Конвенції (право на справедливий суд) порушується, якщо суди діють непослідовно. Стабільність судової практики є важливим аспектом верховенства права (справа Unedic v. France, № 20153/04), відхід від попередньої судової практики має бути обґрунтований суттєвими правовими чи фактичними змінами (справа Atanasovski v. North Macedonia, № 36815/03), непослідовність у судовій практиці, особливо за короткий проміжок часу, суперечить принципу юридичної визначеності (справа Beian v., № 30658/05).

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 287 зазначеного Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів для такого відступлення. 

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" (Chapman v.United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13, де зазначено, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави - попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" основною функцією Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою є забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

Задля гарантування юридичної визначеності Верховний Суд має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання (такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункти 43- 45), від 05.12.2018 у справах № 757/1660/17-ц (пункти 43- 44) і № 818/1688/16 (пункти 44- 45), від 15.05.2019 у справі № 227/1506/18 (пункт 54), від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункти 44- 45), від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 (пункт 24), від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (пункт 23), від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (пункт 48), від 30.06.2020 у справах № 264/5957/17 (пункт 41) і № 727/2878/19 (пункт 39), від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (пункт 35), від 09.09.2020 у справі №260/91/19 (пункти 58- 59), від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19 (пункт 40), від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18 (пункт 29); від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 7.19), від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (пункт 34), від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18 (пункт 90), від 09.11.2021 у справі № 214/5505/16 (пункт 31), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (пункт 49), від 08.06.2022 у справі № 362/643/21(пункт 45).

Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, Суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про необхідність відступу від висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 сформулювала висновок щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, зазначивши, що ця норма може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Скаржник у касаційній скарзі, у контексті положень пункту 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не навів вагомих і достатніх аргументів, які би дійсно свідчили про обґрунтованість необхідності відступу від висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, а саме, не довів наявності причин для такого відступу (неефективність, помилковість, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість судового рішення, зміна суспільного контексту). Аргументи скаржника у відповідній частині фактично ґрунтуються на власному тлумаченні норм права, що регулюють спірні правовідносини, та на незгоді з правовою позицією, викладеною у вказаній постанові; у свою чергу вони не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, викладеної у вказаній постанові.

При цьому, узгоджений підхід Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при застосуванні частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції після ухвалення об`єднаною палатою вказаної вище постанови свідчить про стабільність правозастосування та єдність судової практики у спорах з подібними правовідносинами.

З огляду на викладене, Суд не вбачає підстав для відступу від вказаної правової позиції об`єднаної палати за наведених скаржником підстав.

Отже, зважаючи на викладене, Суд визнає недоведеною наведену скаржником підставу касаційного оскарження, визначену у пункті 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо клопотання Заступника керівника Харківської обласної прокуратури про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Суд зазначає таке.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025, всупереч положенням частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України уточнила, а не відступила від висновків, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі № 911/934/23, від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України. У свою чергу, "уточнюючи" такі висновки та зазначаючи, що норма частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства та несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, об`єднана палата Верховного Суду обмежила поняття порушення інтересів держави і суспільства наявністю обвинувального вироку. Тобто, фактично виключила норми частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України із застосування у цивільних правовідносинах, оскільки такий висновок створює умови, за яких ця норма законодавства взагалі не буде застосовуватися.

Відповідно до частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Тобто, по-перше, правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Про виключність правової проблеми з точки зору якісного критерію можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що суди припустилися явної й грубої помилки у застосуванні норм процесуального та матеріального права, в тому числі свавільного розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

Суд зазначає, що застосування таких критеріїв є сталим і послідовним, викладеним Верховним Судом і Великою Палатою Верховного Суду, у низці судових рішень, адже виключна правова проблема, необхідність для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є оціночними поняттями.

Разом з тим Суд зазначає, що наведені прокурором обставини не свідчать про існування виключної правової проблеми у спірних правовідносинах. Позиція прокурора не містить викладення правової проблеми, яка має місце саме у правозастосуванні, зокрема, обґрунтування, в чому вбачається складність застосування відповідних положень законодавства у зазначеній правовій ситуації, невизначеність правових питань на нормативному рівні, неможливість подолання проблеми існуючими процесуальними механізмами.

Суд зазначає, що правова позиція щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України у відповідних правовідносинах вже сформована об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.

Суд також враховує, що у значній кількість справ відбувалось зупинення проваджень до ухвалення зазначеної постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду. Таке зупинення було обумовлене необхідністю очікування правової позиції об`єднаної палати й мало на меті забезпечення послідовності та передбачуваності судової практики. Натомість відсутність остаточних рішень у цих справах станом на тепер не є доказом існування правової невизначеності чи різного підходу судів до вирішення аналогічних правових питань. Більше того, передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за відсутності об`єктивних підстав призвела б до повторного зупинення проваджень у низці аналогічних справ, що суперечить завданню господарського судочинства щодо своєчасного, ефективного та справедливого розгляду спорів і принципу правової визначеності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 08.04.2026 справу № 910/20111/23 повернула відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08.04.2026 зауважила про те, що доводи про відсутність стабільності правозастосування та єдності судової практики у спорах з подібними правовідносинами не знайшли свого підтвердження, про що свідчить узгоджений підхід Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при застосуванні частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції після ухвалення об`єднаною палатою постанови у справі № 922/3456/23.

Враховуючи викладене клопотання прокурора про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду фактично спрямоване на перегляд правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи та не містить аргументовано переконливого обґрунтування наявності глибоких розходжень у судовій практиці щодо застосування однієї і тієї ж норми права, у ньому не викладено правової проблеми, яка б потребувала узгодження висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справ судами різних юрисдикцій; за відсутності також і посилання на справи, у яких виникає проблема правозастосування з подібними правовідносинами.

Отже, заявлене клопотання не містить належного обґрунтування передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, які визначені частиною 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, відсутні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

Щодо усного клопотання прокурора, заявленого у судовому засіданні, про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, Суд зазначає таке.
Клопотання прокурора мотивовано тим, що наразі існує два протилежних висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, які викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 та в постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.03.2026 у справі № 910/11526/24. Відтак, за доводами прокурора, дана справа підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовчої практики.
Згідно із частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Умовами (підставами) для передачі справи на розгляд об`єднаної палати, як і підставою для здійснення розгляду справи об`єднаною палатою, є наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати; такий висновок має бути зроблений у подібних правовідносинах.
Колегією суддів встановлено, що справа № 922/3456/23 та справа № 910/11526/24 не є подібними за змістовим критерієм, оскільки: 
- у справі № 922/3456/23 об`єднаною палатою ухвалювалась постанова з урахуванням законодавства про захист конкуренції. При цьому, об`єднана палата зробила висновок, що частина 3 статті 228 Цивільного кодексу України не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції;
- в той час як у справі № 910/11526/24 колегією суддів ухвалювалась постанова з урахуванням Закону України "Про санкції". У цій справі колегія суддів погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про порушення вчиненням оспорюваних правочинів публічного порядку (вчиненням правочинів з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства) за наявності на це умислу у відповідачів як учасників оспорюваних правочинів, нікчемністю таких правочинів та наявністю у зв`язку з цим підстав для застосування за ініціативою суду передбачених частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України наслідків: стягнення в дохід держави всього одержаного відповідачами за оспорюваними угодами, зокрема і права на надра, оформлені спецдозволом.
З огляду на викладене, відсутні підстави для передачі цієї справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду слід відмовити.
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Заступника керівника Харківської обласної прокуратури без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 302, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотань Заступника керівника Харківської обласної прокуратури про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Касаційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 у справі № 922/3045/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді С.В. Бакуліна

І.Д. Кондратова