Справа №:755/6141/26
Провадження №: 2-а/755/490/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2026 р. місто Київ 

Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Савлук Т.В., за участю секретаря судових засідань - Лазоренко Н.В., 
за участі сторін:
представника позивача - адвокат Васильєв Є.Є., 
представника відповідача - Мельник М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:
Позивач громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва, як місцевого адмінінстратвиного суду, з позовом доЦентрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, з вимогами: 
«Визнати протиправними та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області № 8010110100018201 від 30.01.2026 року про заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки громадянину Китаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ;
зобов?язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області повідомити ГЦОСІ ДПСУ про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області № 8010110100018201 від 30.01.2026 року про заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки громадянину Китаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 »
30 квітня 2026 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за адміністративним позовом громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного првоадження з повідомленням (викликом сторін).
Положеннями частини 8 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Васильєв Є.Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, додатково пояснив, що 22 січня 2026 року ОСОБА_1 отримав дозвіл на застосування праці серії НОМЕР_3, виданий Київським обласним центром зайнятості, за посадою директора ТОВ «Саньженьсін Трейдинг», з метою легалізації свого правового статусу та законності перебування на території України для продовження зайняття господраською дільністю, як суб`єкт підприємницької дільності, позивач звернувся до органів міграційної служби. 
Перебуваючи в примішенні міграційної служби, 29 січня 2026 року щодо позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн, який позивачем сплачено того ж дня. 
30 січня 2026 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області стосовно громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнято рішення № 8010130100020463 про примусове повернення до країни походження із зобов`язанням залишити територію України до 08 лютого 2026 року у зв`язку з порушенням вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, вимоги міграційної служби виконано позивачем добровільно та до визначеного строку позивач покинув територію України. 
Водночас 09березня 2026 року під час спроби повторного в`їзду в Україну йому було відмовлено у перетинанні державного кордону на підставі рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про заборону в`їзду в Україну строком на три роки. Копію рішення № 8010110100018201 про заборону в`їзду в Україну від 30 січня 2026 року позивач отримав лише 19 березня 2026 року у відповідь на адвокатський запит. Відтак, на думку представника позивача, оскаржуване рішення є протиправним, оскільки прийняте без належного обґрунтування підстав, передбачених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також не враховує наявність у позивача чинного дозволу на працевлаштування в Україні та не містить мотивів необхідності застосування заборони в`їзду строком на три роки. 
При цьому під час розгляду справи позивача не було забезпечено кваліфікованим перекладачем та правовою допомогою, а копії прийнятих рішень йому не вручались. На виконання рішення про примусове повернення позивач ОСОБА_1 01 лютого 2026 року залишив територію України. 
У зв`язку з наведеним представник позивача просив визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області № 8010110100018201 від 30 січня 2026 року про заборону в`їзду в Україну строком на три роки.
Представник відповідача -Мельник М.М. в судовому засіданні висловив свої заперечення щодо позову, просив в позові відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що оскаржуване рішення прийнято Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області у порядку та спосіб, визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з дотриманням вимог чинного законодавства України. Так, під час перевірки міграційного статусу позивача було встановлено факт порушення останнім правил перебування іноземців на території України, а саме проживання без належних документів, що надають право на законне перебування в Україні, у зв`язку з чим уповноваженими посадовими особами правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення та прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Крім того, рішення про заборону в`їзду в Україну є похідним від установленого факту порушення позивачем міграційного законодавства та прийняте з урахуванням вимог статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Водночас наявність у позивача ОСОБА_1 дозволу на застосування праці не звільняє його від обов`язку дотримуватися встановленого порядку перебування на території України та своєчасного оформлення документів, що посвідчують право на тимчасове проживання.
Вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами докази та дослідивши надані матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. ( ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України)
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Китайської Народної Республіки, що підтверджується копією паспорта долученого до матеріалів справи.
За порушення правил перебування іноземних громадян на території України працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області відносно громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ №018512 від 29 січня 2026 року).
На підставі постанови ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ № 018440від 29 січня 2026 року) громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 грн.
Згідно з наданою квитанцією від 29 січня 2026 року позивачем ОСОБА_1 сплачено адміністративний штраф у розмірі 5 100,00 грн на виконання постанови ПР МКМ № 018440 від 29 січня 2026 року.
30 січня 2026 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 8010130100020463 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зі змісту вказаного рішення убачається, що 29 січня 2026 року співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Китаю ОСОБА_1 , який порушив законодавство України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. У ході опитування громадянин Китаю ОСОБА_1 пояснив, що прибув в Україну 15 вересня 2025 року через ПП «Маяки-Удобне», автомобільним транспортом по багаторазової візи № НОМЕР_2 , терміном дії з 20.06.2025 року до 20.06.2026 року, з приватною метою. 22 січня 2026 року отримав дозвіл на застосування праці (серія НОМЕР_3), виданий Київським обласним центром зайнятості, роботодавець - ТОВ «Саньженьсін Трейдинг», посада - директор. Після закінчення законного терміну перебування, територію України не покинув, чим порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». З питань оформлення посвідки на тимчасове проживання та продовження терміну перебування в Україні - не звертався. Для набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до відповідних органів ДМС документів не подавав. За порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянина Китаю ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ № 018512 від 29.01.2026 року). За таких обставин громадянин Китаю ОСОБА_1 , порушив вимоги ст.ст. 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
З метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 08 лютого 2026 року.
Крім того, 30 січня 2026 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 8010110100018201 про заборону в`їзду в Українугромадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зі змісту вказаного рішення убачається, що 29 січня 2026 року співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. За порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ № 018512 від 29.01.2026 року). 29.01.2026 року у зв`язку з порушенням особою законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні та відсутністю підстав для подальшого перебування на території України, передбачених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 .
Ураховуючи, що перебування громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 на території України може суперечити нормам міграційного законодавства вирішено заборонити останньому в`їзд в Україну строком на 3 роки.
В силу положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування) - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
В силу частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
В той же час, згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України та запобігання іншим протиправним діям, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.
Частинами першою та другою вказаної статті встановлено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.
Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.
Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235 (надалі - Інструкція).
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що наявність інформації про дії іноземця або особи без громадянства, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є правовою підставою для прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну на визначений відповідним органом термін.
Відповідно до п. 3 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Згідно із п. 4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.
У п. 5 Інструкції зазначено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).
За змістом пункту 2 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 (у редакції наказу МВС України №99 від 14.02.2025), рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства приймаються ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, визначених абзацами другим, третім і сьомим частини першої, а також частиною третьою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Згідно з пунктом 3 та 7 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародними правоохоронними організаціями; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування Національної поліції України - у разі встановлення відповідних підстав під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду під час провадження у справах про адміністративні правопорушення, а також підготовки чи здійснення заходів із забезпечення публічного порядку і безпеки; ґ) органів охорони здоров`я - якщо заборона в`їзду є необхідною для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою ДМС або за поданням державного чи приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування в Україні особа не виконала рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними чи юридичними особами, у тому числі пов`язані з попереднім видворенням, навіть після закінчення строку раніше встановленої заборони в`їзду.
Після отримання відомостей, що обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, органи та підрозділи, визначені пунктом 3 цієї Інструкції, надсилають до ДМС України або її територіальних органів обґрунтоване звернення (подання), у якому зазначаються: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи у називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, дата видачі та орган, який його видав; е) обставини та відомості, що відповідно до абзаців другого, третього, сьомого частини першої та частини третьої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставами для прийняття рішення про заборону в`їзду; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, що обґрунтовують його тривалість, зокрема характер і обставини вчиненого діяння, результати перевірки за обліками МВС України, правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій, а також інформація про наявність невиконаних майнових зобов`язань перед фізичними чи юридичними особами в Україні.
Отже, надаючи оцінку підставам прийняття Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області рішення № 8010110100018201 від 30 січня 2026 року про заборону в?їзду в Україну громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні взагалі не наведені ні підстави, ні мотиви, які зумовили застосування до позивача заборони в`їзду строком на три роки, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині оскарження рішення суб`єкта владних повноважень підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України
судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування рішення № 8010110100018201 від 30 січня 2026 року, суд зазначає таке.
Вказана вимога є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, а її фактична реалізація пов`язана зі стадією виконання судового рішення у разі набрання ним законної сили.
З огляду на викладене, позовна вимога в частині зобов`язання відповідача повідомити ГЦОСІ ДПСУ фактично стосується виконання судового рішення у разі набрання ним законної сили, а тому підстави для її задоволення відсутні.
Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з мотивів наведених судом.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтями 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області № 8010110100018201 від 30 січня 2026 року про заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

С у д д я: