ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року	справа № 380/4008/26  м. Львів	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), у якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що полягає у незарахуванні до загального стажу роботи, який враховується при обчисленні пенсії, періоду навчання позивача у вищому навчальному закладі (інституті) у період з 01.09.1984 до 14.02.1990, а також у неперерахунку пенсії в зв`язку із цим, та зобов`язати відповідача здійснити донарахування стажу на увесь зазначений період навчання та перерахувати пенсію відповідно.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.10.2025 звернувся до відповідача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності шляхом оформлення відповідного електронного формуляра із додаванням необхідних сканованих копій документів згідно встановленого на порталі ПФУ переліку, серед яких додав копію документу про вищу освіту диплому (з відзнакою) серії НОМЕР_1 від 01.03.1990. Стверджує, що рішенням № 134450025778 від 29.10.2025 призначено пенсію по інвалідності, однак не зараховано період навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990. Підставою для відмови слугувало те, що тривалість навчання перевищує загальновстановлені норми. Не погоджуючись із такою поведінкою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Ухвалою судді від 16.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
30.03.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Стверджує, що позивачу з 14.10.2025 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання відповідно до Закону №1058. Зазначає, що листом ГУ ПФУ у Львівській області повідомило, що до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990 згідно диплома серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.1990, оскільки тривалість навчання перевищує загальновстановлені норми. Тому, на переконання відповідача, відсутні підстави для перерахунку пенсії з урахуванням вказаного періоду навчання. Зважаючи на наведене просить відмовити у задоволенні позову.
03.04.2026 позивач подав відповідь на відзив, у якій наголосив, що навчальний рік у вищих навчальних закладах колишнього СРСР, у тому числі в «Московському інституті електронної техніки» традиційно і нормативно починався 1-го вересня. 01.09.1984 і є датою початку навчання позивача в інституті. Дата завершення навчання у вищому навчальному закладі СРСР визначалася моментом успішного проходження державної атестації, отримання кваліфікації та диплому згідно відповідного рішення Державної екзаменаційної комісії, про що зазначено у Положенні про вищі навчальні заклади СРСР. Отже дату 14.02.1990 необхідно вважати датою завершення навчання позивача в інституті. З урахуванням викладеного, просить задовольнити позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що визнається відповідачем.
Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 упродовж періоду з 1984 року до 1990 року навчався в навчальному закладі Московського ордена трудового червоного прапора інституту електронної техніки за спеціальністю «Автоматика і управління в технічних системах. 
Зазначений період навчання до страхового стажу позивача не зараховано, що підтверджується формою РС-право.
У відповідь на звернення позивача на вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України від 31.10.2025, листом від 17.11.2025 №27435-29303/П-52/8-1300/25 відповідач повідомив, що з 14.10.2025 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058, розмір якої становить 4224,82 грн. Крім того вказав, що до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990 згідно диплома серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.1990, оскільки тривалість навчання перевищує загальновстановлені норми.
31.01.2026 позивач звернувся до відповідача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про зарахування періоду навчання до страхового стажу та врахування його під час обчислення пенсії.
Листом від 28.02.2026 №10618-6806/П-02/8-1300/26 відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахунку пенсії з урахуванням періоду навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990, зазначивши про обставини, викладені у листі від 17.11.2025 №27435-29303/П-52/8-1300/25.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо незарахування періоду навчання протиправною, позивач пред`явив цей позов до суду.
Спірні правовідносини між сторонами склалися у зв`язку із відмовою відповідача у здійсненні перерахунку пенсії із врахуванням періоду навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990,
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Згідно ст. 30 Закон №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Приписами ст.1 Закону №1058-IV унормовано, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За правилами ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Як вбачається зі змісту листів від 17.11.2025 №27435-29303/П-52/8-1300/25, від 28.02.2026 №10618-6806/П-02/8-1300/26 позивачу призначено пенсію по інвалідності, однак не зараховано період навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990 згідно диплома серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.1990, оскільки тривалість навчання перевищує загальновстановлені норми.
У контексті зазначено суд звертає увагу на таке.
Приписами ст. 62 Закону №1788-ХІІ унормовано, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі -порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших документів.
Згідно з п. 8 порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію, регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі -порядок № 590).
Підпунктом «і» ч. 1 п. 109 порядку №590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах і таке інше), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на рабфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, весь період навчання за денною (очною) формою навчання у вищому навчальному закладі зараховується до страхового стажу особи.
Суд установив, що відповідно до диплому від 01.03.1990 серії НОМЕР_1 , виданого Московським орденом трудового червоного ордена інституту електронної технології, позивач з 1984 року до 1990 року навчався у вищому навчальному закладі за спеціальністю « Автоматика і управління в технічних системах». У дипломі вказано, що рішенням Державної екзаменаційної комісії від 14.02.1990 присвоєно кваліфікацію інженера електронної техніки.
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 44 №1058-IV органам Пенсійного фонду надано право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Однак, як свідчать матеріали справи, вказаних дій відповідач не вчинив, тим самим не дотримався вимог щодо встановлення права особи на зарахування спірного періоду до страхового стажу на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Доказів того, що відповідач звертався до навчальних закладів для отримання підтвердження навчання позивача у відповідні періоди матеріали справи не містять.
Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для неврахування періоду навчання до страхового стажу позивача відповідачем не доведені. Відтак, вказаний період навчання підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Отже, не зарахувавши позивачу спірного періоду до страхового стажу пенсійний орган діяв неправомірно.
Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
У цьому випадку, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача, буде визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990 під час призначення пенсії по інвалідності.
Стосовно вимоги зобов`язального характеру суд звертає увагу на таке.
Позивач просить здійснити перерахунок пенсії з врахуванням періоду навчання, при цьому не вказує дату, однак зважаючи на встановлені обставини справи і той факт, що йому призначено пенсію по інвалідності з 14.10.2025, що визнається відповідачем, суд вважає, що з метою ефективного поновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 14.10.2025, зарахувавши до його страхового стажу період навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990, з урахуванням виплачених сум.
Стосовно міркувань відповідача, викладених у відзиві, про те, що рішення про відмову в перерахунку пенсії ГУ ПФУ у Львівській області не приймалось, а тому його дії не можуть бути предметом оскарження, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1.1. порядку №22-1 заява про призначення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (згідно бланків, доданих до порядку), тощо подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 за № 991/27436.
Приписами п. 4.3, 4.7 порядку № 22-1 унормовано, що результат розгляду заяви про призначення пенсії повинен бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Отже, порядком № 22-1 визначено процедуру, яка є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання у сфері соціального захисту.
Верховний Суд, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена порядком №22-1, у постанові від 27.11.2019 у справі №748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, зазначив, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
На цій підставі Верховний Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).
Аналогічний правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.05.2018 у справі № 537/3480/17, від 27.11.2019 у справі №748/696/17, від 26.02.2020 у справі № 541/543/17-а, від 16.12.2021 у справі №500/1879/20 та від 09.08.2023 у справі №520/5045/2020.
Суд установив, що у відповідь на заяву позивача від 31.01.2026 відповідач надав лист, зі змісту якого вбачається відсутність, на переконання ГУ ПФУ у Львівській області, підстав для перерахунку його пенсії з урахування періоду навчання.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України унормовано, що дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих особою для призначення пенсії повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про перерахунок або відмову у перерахунку пенсії). Водночас у спірному випадку рішення відповідач не приймав, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання і суперечить вищенаведеним нормам.
Такий висновок корелюється з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 22.11.2023 у справі №300/3457/20 та від 23.09.2024 у справі №620/2027/23.
З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що відповідач не розглянув заяву позивача про перерахунок пенсії у встановленому нормативними приписами порядку, а відтак його судження про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з цих мотивів не підлягають врахуванню судом.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд зазначає, що судовий збір за подання позивачем позовної заяви (одна вимога немайнового характеру з урахуванням коефіцієнту пониження) становить 1064,95 грн.
Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1331,20 грн, тобто у більшому розмірі.
Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1064,95 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
При цьому суд звертає увагу, що позивач має право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» подати клопотання про повернення судового збору у зв`язку з внесенням його в більшому розмірі.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990 при призначенні пенсії по інвалідності.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 14.10.2025 перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1984 до 14.02.1990, з урахуванням виплачених сум.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; ЄДРПОУ 13814885).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна