ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року
м. Київ

справа № 462/9844/25
провадження № 61-1424св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт, дії/бездіяльність якого оскаржуються: державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Слобода Андрій Петрович, начальник Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нагорняк Володимир Ярославович, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пахолік Ростислав Вікторович, директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роменський Дмитро Володимирович,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року в складі судді Ліуша А. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2026 року в складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

Історія справи
Короткий зміст скарги
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на рішення, дії та бездіяльністю державного виконавця, а також посадових осіб органів державної виконавчої служби.
Скаржник просив визнати протиправними дії, визнати протиправною бездіяльність, зобов`язати провести перевірки, надати правову оцінку бездіяльності, зобов`язати посадових осіб вчинити певні дії, забезпечити невідкладне фактичне виконання судового рішення, зобов`язати повідомити компетентні органи для вирішення питання про відповідальність посадових осіб на підставі статті 382 КК України.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 січня 2026 року, скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику без розгляду.
Суд першої інстанції виходив з того, що скарга не містить відомостей про ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження, а також до скарги не додано доказів направлення її копії та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України.
Тому суд першої інстанції вважав, що скарга подана без додержання вимог частин третьої та четвертої статті 448 ЦПК України, а відтак згідно з частиною п`ятою статті 448 ЦПК України вона підлягає поверненню скаржнику без розгляду.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції зазначив, що суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом (частин друга статті 447 ЦПК України).
Законом України від 21 листопада 2024 року № 4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень», який набрав чинності 19 грудня 2024 року, серед іншого статтю 448 ЦПК України викладено в новій редакції, за приписами частини другої якої скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
У пункті 5 частини третьою цієї статті Кодексу визначено, що скарга повинна, крім іншого, містити ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.
До скарги, також додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу (пункт 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України).
У частині п`ятій статті 448 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
У контексті застосування положень частини четвертої статті 448 ЦПК України щодо необхідності додання до скарги доказів направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу, апеляційний суд виходив з того, що нормами ЦПК України чітко та однозначно визначено, що такими доказами можуть бути як лист з описом вкладення, так і докази надіслання документів до електронного кабінету користувачів підсистеми «Електронний суд» (у разі, якщо така реєстрація обов`язкова та/або здійснена учасником справи в добровільному порядку). Тобто, фіскальні чеки АТ «Укрпошта» без листа з описом вкладення не є належними доказами направлення копій процесуальних документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (див., зокрема, ухвали Верховного Суду від 07 серпня 2025 року в справі №621/5017/23 (провадження № 61-9646ск25), від 25 листопада 2025 року в справі № 750/7802/24 (провадження № 61-13032ск25), від 19 грудня 2025 року в справі № 367/5357/25 (провадження № 61-15196ск25)).
З огляду на суб`єктний склад учасників справи, які, крім скаржника, зобов`язані мати зареєстровані електронні кабінети, подання представником скаржника, який також має зареєстрований електронний кабінет, що убачається зі змісту скарги, на підтвердження направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України лише копії фіскальних чеків АТ «Укрпошта», без доказів надіслання їх до електронних кабінетів таких учасників справи або доказів надіслання цих документі таким учасникам справи листом з описом вкладення, на думку колегії суддів не може вважатися, що ним дотримано положення частини четвертої статті 448 ЦПК України про необхідність додання до скарги відповідних доказів. Про наявність таких доказів не зазначається і в поданій апеляційній скарзі.
Також судом першої інстанції встановлено, що в порушення пункту 5 частини третьої статті 448 ЦПК України скарга не містить ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали. Відповідних доводів на спростування таких висновків суду апеляційна скарга не містить.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення без розгляду скарги з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 448 ЦПК України.
Оскільки положення частини п`ятої статті 448 ЦПК України містять імперативну норму, яка передбачає повернення скарги у випадку її невідповідності частині третій та/або четвертій статті 448 ЦПК України, доводи апеляційної скарги про можливість застосування судом першої інстанції норми такого інституту як залишення скарги без руху або перевірки певних фактів під час розгляду скарги по суті, не можуть вважатися обґрунтованими, адже є незастосовними та врегульовані спеціальними нормами, які містяться в Розділі VII ЦПК України. Близький за змістом висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 21 липня 2025 року в справі № 644/2494/25 (провадження № 61-8626ск25).
Крім того, апеляційним судом не встановлено проявів надмірного формалізму судом першої інстанції під час повернення скарги без розгляду заявнику. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок повернення без розгляду скарги порушено право заявника на доступ до правосуддя, адже заявник вправі повторно звернутися зі скаргою після її оформлення відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 448 ЦПК України.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_4. Просить ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
апеляційний суд фактично замінив предмет перевірки, створив штучний стандарт доказування не передбачений законом, звівши категорію доказів направлення до наявності або відсутності опису вкладення, тоді як норми ЦПК України вимагає доказів направлення як будь-яких належних і допустимих доказів, які в сукупності підтверджують факт направлення;
апеляційний суд не надав оцінки доказам у сукупності, не звернув уваги на одночасність оформлення відправлень, технічну вагу кожного конверта, яка об`єктивно відображає обсяг вкладених документів. Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що суд першої інстанції фактично отримав пакет документів і мав можливість співставити обсяг отриманого пакета з об`єктивними параметрами відправлень іншим адресатам;
суд не встановив жодного факту реальної шкоди правам інших учасників процесу, а також того, що будь-хто із учасників заявляв або доводив неотримання копій або додатків. Суд самовільно вирішив питання за сторони та сформував процесуальний бар`єр без наявності спору між учасниками щодо факту отримання матеріалів, чим порушив принципи змагальності та диспозитивності, перетворив процесуальну норму із інструменту інформування учасників на механізм відсікання доступу до суду;
у статті 448 ЦПК України встановлено вимогу про надання доказів направлення копій скарги та доданих матеріалів іншим учасникам. Вимога «опису вкладення» як єдиного допустимого доказу не міститься у статті 448 ЦПК України, і апеляційний суд не має повноважень перетворювати одну із можливих форм підтвердження на «монополію доказу»;
розділ VII ЦПК України передбачає не «звичайний» змагальний процес про приватний спір, а механізм судового контролю за виконанням судового рішення. Санкція «повернення без розгляду» має застосовуватися лише тоді, коли є реальні підстави вважати, що інші учасники позбавлені інформування або коли заявник не надав жодних даних для перевірки. Проте скаржник надав до суду сукупність документів (фіскальні чеки, трекінг, інформація про рух, технічний параметр маси, адресність і синхронність), яка створює для суду можливість перевірити вказані обставини та діяти менш обмежувальними засобами;
суди помилково вважали, що не зазначення «ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження» є підставою повернення, оскільки не звернули уваги на те, що відсутність такого реквізиту може бути усунена шляхом витребування або уточнення;
суди безпідставно вважали, що фіскальні чеки AT «Укрпошта» без опису вкладення не є належними доказами надсилання копій іншим учасникам, тому вважали, що скарга підлягає повернення. Суди підмінили встановлену законом вимогу «докази надсилання» на вимогу «опис вкладення», тобто перетворила процесуальну норму на «монодоказ» і створили стандарт доказування, якого в тексті статті немає. Крім того, суди не застосували принцип пропорційності наслідків, хоча ЄСПЛ оцінює надмірний формалізм саме через: передбачуваність вимоги, легітимну мету, пропорційність наслідків, поведінку сторін і можливість виправлення. Суд апеляційної інстанції легалізував ситуацію, коли суд не з`ясував жодної реальної шкоди;
суди проявили надмірний формалізм, обмеживши право скаржника на доступ до суду. Крім того, своїми процесуальними діями створили процесуальну невизначеність, тобто «процес заради процесу», замість забезпечення судового контролю за виконанням рішення. Провадження за скаргами на рішення дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС є спеціальною процесуальною формою судового контролю за виконанням судового рішення, в якій суд покликаний забезпечити реальний контроль і ефективність засобу захисту, а не створювати процесуальні фільтри, що блокують розгляд по суті та без встановлення реального порушення прав інших учасників.
Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу
У березні 2026 року від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив, який подано представником Юлдашевим Ю. М. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
У березні 2026 року від Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов відзив, який подано представником Матоличем А. М. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Відзиви на касаційну скаргу обґрунтовані тим, що:
суди встановили, що скарга не містить ідентифікатора для доступу до виконавчого провадження, як це передбачено пунктом 5 частини третьої статті 448 ЦПК України. До скарги, крім іншого, додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу (пункт 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України). У частині п`ятій статті 448 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду. Вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для повернення скарги, яка не була спростована скаржником ані в апеляційній, ані у касаційній скарзі;
у контексті застосування положень частини четвертої статті 448 ЦПК України щодо необхідності додання до скарги доказів направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу, апеляційний суд правильно виходив з того, що нормами ЦПК України однозначно визначено, що такими доказами можуть бути як лист з описом вкладення, так і докази надіслання документів до електронного кабінету користувачів підсистеми «Електронний суд» (у разі, якщо така реєстрація обов`язкова та/або здійснена учасником справи в добровільному порядку). Тобто, фіскальні чеки АТ «Укрпошта» без листа з описом вкладення не є належними доказами направлення копій процесуальних документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (див., зокрема, ухвали Верховного Суду від 07 серпня 2025 року в справі №621/5017/23 (провадження № 61-9646ск25), від 25 листопада 2025 року в справі № 750/7802/24 (провадження № 61- 13032ск25), від 19 грудня 2025 року в справі № 367/5357/25 (провадження № 61- 15196ск25)). Лише копії фіскальних чеків АТ «Укрпошта», без доказів надіслання їх до електронних кабінетів таких учасників справи або доказів надіслання цих документі таким учасникам справи листом з описом вкладення не може вважатися, що скаржником дотримано положення частини четвертої статті 448 ЦПК України про необхідність додання до скарги відповідних доказів. При цьому вага поштового відправлення не є доказом змісту вкладення, а лише фізичною характеристикою відправлення, що не дає змоги встановити, які саме документи були направлені. Надані скаржником фіскальні чеки АТ «Укрпошта» не містять відомостей, які дозволяють: ідентифікувати відправника; встановити конкретних адресатів як учасників відповідного провадження; визначити перелік документів, що були направлені. Отже, скаржником не надано належних та допустимих доказів направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи у спосіб, передбачений вимогами статей 43 та 448 ЦПК України;
посилання в касаційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини є некоректними, адже у цій справі обмеження передбачене законом, переслідує легітимну мету та є пропорційним. Крім того, апеляційний суд обґрунтовано застосував висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 липня 2025 року в справі № 644/2494/25 (провадження № 61-8626ск25), у якому зазначено про необхідність надання належних доказів направлення процесуальних документів;
суди першої та апеляційної інстанцій повністю дослідили та з`ясували всі обставини справи, надали оцінку доказам та за результатами розгляду скарги ухвалили законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вважаєть, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала першої інстанції та постанова апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 462/9844/25 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У березні 2026 року матеріали справи № 462/9844/25 надійшли до Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 23 лютого 2026 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
Позиція Верховного Суду
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» надано право сторонам виконавчого провадження на звернення до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вони вважають, що порушено їхні права.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скарга має відповідати вимогам щодо форми та змісту, передбаченим статтею 448 ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з частинами першою, другою статті 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Частиною третьою статті 448 ЦПК України визначено, що скарга повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа; 7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця; 8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.
До скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу (частина четверта статті 448 ЦПК України).
У разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення (частина сьома статті 43 ЦПК України).
У частині п`ятій статті 448 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2025 року в справі № 644/2494/25 (провадження № 61-8626ск25) вказано, що 
«у частині п`ятій статті 448 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Судом першої інстанції встановлено, що в порушення пункту 3 частини третьої статті 448 ЦПК України скарга не містить прізвища, ім`я та по батькові інших учасників справи (боржників) - ОСОБА_1, ОСОБА_4, їх місця проживання чи перебування; в порушення пункту 5 частини третьої статті 448 ЦПК України скарга не містить ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; в порушення пункту 9 частини третьої статті 448 ЦПК України скарга не містить викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; в порушення пункту 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України до скарги не додані докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про повернення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, з підстав передбачених частиною п`ятою статті 448 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2026 року в справі № 725/4098/25 (провадження № 61-11728св25) зазначено, що:
«згідно статті 447 ЦПК України, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно статті 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Вимоги до змісту скарги викладені в частині третій статті 448 ЦПК України, згідно якої скарга повинна містити, зокрема ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.
Положеннями частини четвертої статті 448 ЦПК України передбачено, що до скарги додаються, зокрема докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
У частині п`ятій статті 448 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Суди попередніх інстанцій встановили, що у травні 2025 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій просили здійснити судовий контроль за виконанням рішення суду від 24 березня 1994 року у справі № 2-139 до його повного виконання, забезпечити боржникам можливість безперешкодно завершити виконавчі дії до фактичного виконання рішення суду, згідно з виконавчим документом та постановити окремі ухвали щодо посадових осіб Першотравневої районної ради м. Чернівці.
Судами встановлено, що подана скарга (заява) не відповідає вимогам пункту 5 частини третьої статті 448, пункту 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України.
Посилання заявників на те, що суд першої інстанції під час розгляду заяви повинен був залучити правонаступника померлих позивачів, Верховний Суд не приймає до уваги, оскільки згідно частини третьої статті 448 ЦПК України, це обов`язок заявника вказати прізвище, ім`я та по батькові інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Як встановлено зі змісту заяви, поданої до суду першої інстанції, заявники вказали інших учасників справи - позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та вказали їх місце проживання, при цьому, знаючи, що вказані особи померли, заявники не зазначили в заяві до суду першої інстанції жодної інформації про наявних правонаступників.
Тобто, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , подаючи заяву у порядку контролю за виконанням судового рішення, при оформленні скарги (заяви) не дотримали вимоги Розділу VII ЦПК України, зокрема статті 448 ЦПК України.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що заява підлягає поверненню без розгляду, оскільки її зміст не відповідає нормам ЦПК України».
У справі, що переглядається:
у грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення, дії та бездіяльністю державного виконавця, а також посадових осіб органів державної виконавчої служби;
ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 січня 2026 року, скаргу Анастазіо Бонаветури повернуто без розгляду;
суди виходили з того, що скарга не містить відомостей про ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження, а також до скарги не додано доказів направлення її копії та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України. Тому скарга подана без додержання вимог частин третьої та четвертої статті 448 ЦПК України і згідно з частиною п`ятою статті 448 ЦПК України вона підлягає поверненню скаржнику без розгляду;
отримавши скаргу на дії державного виконавця, суд першої інстанції встановив, що текст скарги не містить ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження. Крім того, на підтвердження виконання пункту 2 частини четвертої статті 448 ЦПК України, заявником були подані фіскальні чеки АТ «Укрпошта» від 03 грудня 2025 року, в яких як отримувачі значаться: нач. франківського вд, управ забезпечення п, ДВ Франківського ВІД, департамент ДВС МЮ У. Проте ці фіскальні документи самі по собі не містять жодних відомостей, які б дозволяли ідентифікувати ані відправника кореспонденції як учасника саме цієї справи, ані конкретних адресатів як учасників провадження. Крім того, надані квитанції не містять опису вкладення, переліку чи найменування документів, що нібито були надіслані, а отже не дають можливості встановити, що саме копія скарги та додані до неї матеріали були направлені іншим учасникам справи;
апеляційний суд вказав, що з огляду на суб`єктний склад учасників справи, які, крім скаржника, зобов`язані мати зареєстровані електронні кабінети, подання представником скаржника, який також має зареєстрований електронний кабінет, що убачається зі змісту скарги, на підтвердження направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України лише копії фіскальних чеків АТ «Укрпошта», без доказів надіслання їх до електронних кабінетів таких учасників справи або доказів надіслання цих документі таким учасникам справи листом з описом вкладення, не може вважатися, що ним дотримано положення частини четвертої статті 448 ЦПК України про необхідність додання до скарги відповідних доказів;
положення частини п`ятої статті 448 ЦПК України містять імперативну норму, яка передбачає повернення скарги у випадку її невідповідності частині третій та/або четвертій статті 448 ЦПК України;
встановивши, що скарга не відповідає вимогам статті 448 ЦПК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано залишив її без розгляду. 
Аргумент касаційної скарги про те, що суд першої інстанції міг залишити скаргу без руху або перевірити певні факти під час розгляду скарги по суті є необґрунтованими, адже відповідні процесуальні дії суду врегульовані спеціальними нормами, які містяться в Розділі VII ЦПК України.
Посилання скаржника на прояв судами надмірного формалізму є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, під час повернення скарги без розгляду заявнику не допущено порушень процесуального права.
Доводи касаційної скарги про те, що внаслідок повернення без розгляду скарги порушено право заявника на доступ до правосуддя. Скаржник вправі повторно звернутися із скаргою після її оформлення відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 448 ЦПК України.
За таких обставин ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій слід залишити без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат