КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 758/3218/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/10715/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Захарчук С.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:
- стягнути з відповідача на користь товариства суму заборгованості за кредитним договором № 580723 у розмірі 44420 грн. 00 коп., з яких: 10000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 28320 грн. 00 коп. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 1100 грн. 00 грн. - заборгованість за комісією; 5000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня);
- стягнути з відповідача на користь товариства суму заборгованості за договором позики № 79264583 у розмірі 21936 грн. 00 коп., з яких: 8832 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7142 грн. 40 коп. - сума заборгованості за відсотками; 5961 грн. 60 коп. - сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою;
- стягнути з відповідача на користь товариства понесені судові витрати.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 13.04.2024 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5807323.
28.08.2024 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 28082024/2, у відповідності до умов якого ТОВ "Мілоан" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Мілоан" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників № 1 від 28.08.2024 до Договору факторингу № 28082024/2 від 28.08.2024, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 44420 грн., з яких: 10000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 28320 грн. 00 коп. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 1100 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією за надання кредиту; 5000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
При цьому, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28.08.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Також, 01.04.2024 між ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 79264583.
14.06.2021 між ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників № 32 від 25.09.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 21936 грн., з яких: 8832 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7142 грн. 40 коп. - сума заборгованості за відсотками; 5961 грн. 60 коп. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою.
За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК`Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за тілом кредитного договору № 5807323 від 13.04.2024 у розмірі 10000 грн. 00 коп. та за відсотками за вказаним договором у розмірі 28320 грн., за тілом кредитного договору № 79264583 від 01.04.2024 у розмірі 8832 грн. та за відсотками у розмірі 7142 грн. 40 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК`Європейська агенція з повернення боргів" 3028 грн. судового збору (а.с. 84-89).
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення скасувати, зменшити суму заборгованості до розміру фактично отриманих коштів та обгрунтованих процентів, а в частині штрафних санкцій - застосувати положення ст. 551 ЦК України та зменшити їх до мінімального розміру.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на нез`ясування судом першої інстанції наступних обставин в їх сукупності:
- співмірність нарахованих процентів;
- правомірність нарахування процентів після спливу строку кредитування;
- обгрунтованість одночасного стягнення процентів, процентів за прострочення та неустойки;
- співмірність штрафних санкцій;
- чи не перевищує загальна сума стягнення встановлені Законом України "Про споживче кредитування" обмеження;
- чи дотримано порядок нарахування процентів після процентів;
- наявність достатніх доказів на підтвердження доказів переходу прав вимоги.
Також, зазначає, що справа була розглянута за його відсутністю, що призвело до ухвалення рішення без дослідження заперечень відповідача (а.с. 92).
07.05.2026 до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.04.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 5807323 (далі - договір).
Відповідно до п.1.1 договору Кредитодавець зобов?язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше д остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
У п. 1.2. договору зазначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000.00 гривень.
Згідно з п. 1.3. договору кредит надається загальним строком на 345 днів з 13.04.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів.
У відповідності до п. 1.3.1. договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 27.07.2023 (рекомендована дата платежу).
Відповідно до п. 1.4 Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 25.10.2023.
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, Кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
Відповідно до п.п. 2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п.1.5.3. цього Договору, яка с незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована Позичальнику протягом пільгового періоду зі знижкою і є меншою за стандартну ставку встановлену п. 1.5.3 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватись за стандартною ставкою згідно п.1.5.3. Договору. Стандартна процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк поточного періоду, це означає, що протягом пільгового періоду Позичальнику була надана знижка/пільга, що дорівнює різниці між стандартною ставкою встановленою п.1.5.3. та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
На обґрунтування позовних вимог позивачем надано платіжне доручення № 128177332 про перерахування на рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 10 000 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5807323 від 13.04.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 44 420 грн., що складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 10 000 грн., суми заборгованості за відсотками - 28 320 грн., суми заборгованості за комісією - 1 100 грн., суми заборгованості за неустойкою - 5 000 грн.
28.08.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 28082024/2, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 44 420 грн., що складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 10 000 грн., суми заборгованості за відсотками - 28 320 грн., суми заборгованості за комісією - 1 100 грн., суми заборгованості за неустойкою - 5 000 грн.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5807323 від 13.04.2024.
Відповідно до п.1.1 договору а цим Договором Позикодавець зобов?язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов?язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми Позики.
Відповідно до п. 2.1 договору сума позики - 12 000 грн.
Відповідно до п. 2.2 договору строк позики - 30 днів.
Відповідно до п. 2.3 договору процентна ставка - фіксована 2,5%.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 79264583 від 01.04.2024 заборгованість відповідача становить загальному розмірі 21 936 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту - 8 832 грн., заборгованості за відсотками - 7 142 грн. 60 коп., заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом - 5 961 грн. 60 коп.
14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 21 936 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту - 8 832 грн., заборгованості за відсотками - 7 142 грн. 60 коп., заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом - 5 961 грн. 60 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується як факт укладення позивачем вищенаведених договорів в електронній формі та отримання кредитних коштів, так і факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаними договорами у заявленому до стягнення розмірі, який набув права грошової вимоги до відповідача на підставі відповідних договорів факторингу.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог в частині вимог про стягнення тіла кредиту та процентів, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку.
Натомість, відповідачем не спростовано відсутності у нього заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами, доказів належного виконання зобов`язань за кредитними договорами матеріали справи також не містять.
За вказаних обставин, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн. 00 коп. за кредитним договором №5807323, заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8832 грн. за кредитним договором №79264583 та заборгованості по відсоткам у розмірі 7 142 грн. 40 коп. за кредитним договором № 79264583.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність у позивача документів кредитної справи відповідача, копії яких додані ним до позовної заяви, свідчить про фактичне переуступлення права вимоги до позивача.
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України).
Посилання апелянта на те, що відповідач не отримував жодного письмового повідомлення про зміну кредитора, що, у свою чергу, виключає можливість задоволення позовних вимог, колегія суддів відхиляє, адже наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається апелянт, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 278/1679/13-ц. 
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно було задоволено позовні вимоги про стягнення нарахованих процентів за понадстрокове користування кредитом, неустойку та комісію, колегія суддів відхиляє, адже, як вбачається зі змісту оскражуваного рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог.
Щодо посилань апелянта на його неналежне повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи, слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу на адресу його місця реєстрації направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками засобами поштового зв`язку, які повернулися без вручення адресату.
У свою чергу, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щодо вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду. 
Отже, доводи скаржника про те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження про його повідомлення про розгляд справи, спростовуються наведеним вище.
Більш того, відповідач реалізував право на апеляційне оскарження рішення і подання своїх заперечень щодо позову, що було предметом апеляційного перегляду.
Разом з тим, щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 28320 грн. за кредитним договором №5807323, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як вже вказувалося, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання згідно з укладеним договором, заборгованість за договором не погасила (тіло кредиту, проценти), що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача як правонаступника первісного кредитора.
Однак, задовольняючи вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції проігнорував положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено, що умови договору про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації є несправедливими та нікчемними, оскільки створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача,
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.
Так, як вбачається зі змісту п. 1.5 договору №5807323,загальні витрати позичальника за кредитом складають 68575,00 грн. Денна процентна ставка складає (68575,00 грн./10000,00грн.)/345 днів * 100% = 1,99 %. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 124569,83 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 78575,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, денна процентна ставка та орієнтовна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строку кредиту розраховані з припущення, що кредитний договір залишається чинним протягом погодженого строку та позичальник виконає свої обов'язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема здійснить періодичні платежі в останній день кожного розрахункового періоду (дата платежу) відповідно до Графіку платежів. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню, зокрема у випадку часткового дострокового погашення заборгованості, прострочення виконання або несвоєчасного виконання ним зобов'язань та в інших випадках, крім тих, коли законодавством прямо вимагається таке оновлення.
У відповідності до положень 1.5.2 та 1.5.3 договору проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 547,50 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 912,50 відсотків річних від фактичного залишу кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів.
Нараховані згідно з п. 1.5.2 та 1.5.3 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть 67425,00 грн.
Разом з цим, вимоги про сплату вищезазначених відсотків, з огляду на розмір тіла кредиту (10000,00 грн.), є явно завищеними та не відповідають передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за договором від 13.04.2024 за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд приходить до висновку, з відповідача на користь ТОВ ФК "Європейська агенція з повернення боргів" підлягає стягнення заборгованість за процентами за договором від 13.04.2024 у розмірі, що відповідає розміру тіла кредиту, а саме 10000,00 грн., що відповідатиме балансу інтересів як кредитора, так і боржника.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України). 
Отже, за наслідками апеляційного перегляду, ухвалене Подільським районним судом м. Києва рішення від 11.02.2026 підлягає зміні, шляхом зменшення заборгованості за процентами за договором № 5807323 від 13.04.2024, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" з 28320,00 грн. до 10000 грн. 00 коп. 
Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Убачається, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп.
Відповідач, при поданні апеляційної скарги, сплатила судовий збір у розмірі 4542 грн. 00 коп. 
Так, при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп., який судом першої інстанції стягнуто з відповідача у повному обсязі, однак за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення, шляхом зменшення присудженої до стягнення суми процентів, тому сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви підлягає зменшенню, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1641 грн. 61 коп.
При цьому, з огляду на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2079 грн. 59 коп.
В той же час, згідно вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За вказаних обставин, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково та рішення суду першої інстанції змінено, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат,зобов`язавши позивача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити відповідачу різницю в розмірі 437 грн. 98 коп. у відшкодування судових витрат.
Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнитичастково.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська агенція з повернення боргів" з 28320 (двадцять вісім тисяч триста двадцять) грн. 00 (нуль) коп. до 10000 (десять тисяч) грн. 00 (нуль) коп.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судових витрат - скасувати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів`на користь ОСОБА_1 437 (чотириста тридцять сім) гривень 98 (дев`яносто) копійок у відшкодування судових витрат.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ: 35625014, юридична адреса: 07400, Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук 
Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова