ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

24 червня 2026 року	Справа №160/7097/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні мені, ОСОБА_1 , пенсії №046850020286 від 05.03.202 року
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах весь період моєї роботи з 01.02.1992 по 17.03.1995 та період навчання з 01.09.1983 по 28.06.1985 згідно копії диплому НОМЕР_1 виданого 27.02.2002 та розглянути повторно заяву про призначення пенсії подану від 24.02.2026 року (яка подана в межах трьохмісячного терміну з моменту виникнення права на пенсію).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії. Проте рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.03.2026 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач не погоджується із не зарахуванням до страхового стажу спірного періоду роботи та періоду навчання, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позивач звернулась до із заявою про призначення пенсії за віком. Вік заявника на дату звернення із заявою 60 років. Страховий стаж становить 28 років 24 дні, тобто менше необхідних 33 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.02.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки відсутній запис про звільнення з роботи. Для зарахування, необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів та довідку про переіменування/реорганізацію підприємств; період навчання з 01.09.1983 по 28.06.1985 згідно копії диплома № НОМЕР_3 виданого 27.02.2002 №564. Для зарахування необхідно долучити оригінал диплома або уточнюючу довідку про період та форму навчання із зазначенням інформації про присвоєння кваліфікації видану на підставі первинних документів. У зв`язку з тим, що позивачем не долучено уточнюючі довідки видані на підставі первинних документів, враховуючи, що у позивача відсутній страховий стаж, відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону №1058.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року продовжено строк розгляду справи на 90 днів.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_4 від 09.12.1998 року.
24.02.2026 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Заяву ОСОБА_1 розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ у Львівській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №046850020286 від 05.03.2026 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.
Так, в рішенні №046850020286 від 05.03.2026 року зазначено зокрема наступне.
Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.
Вік заявника 60 років 02 місяці 17 днів.
Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки.
Страховий стаж особи становить 28 років 24 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 01.02.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки відсутній запис про звільнення з роботи. Для зарахування, необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів та довідку про переіменування/реорганізацію підприємств.
- період навчання з 01.09.1983 по 28.06.1985 згідно копії диплома № НОМЕР_3 виданого 27.02.2002 №564. Для зарахування необхідно долучити оригінал диплома або уточнюючу довідку про період та форму навчання із зазначенням інформації про присвоєння кваліфікації видану на підставі первинних документів. 
У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу починаючи з 01.01.2028 від 25 до 35 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно наданих документів 08.12.2028. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (надалі - Закон України №1788) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі - Закон України №1058).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1983 по 28.06.1985 згідно копії диплома № НОМЕР_3 виданого 27.02.2002 №564, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
Статтею 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Отже, на професійне навчання в технікумах поширюються положення ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту».
Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 01.08.1985 зазначено, що у період з 01.09.1983 по 01.08.1985 позивачка навчалася в Дніпропетровському технікумі радянської торгівлі.
Відповідно до копії диплому НОМЕР_1 від 29.06.1985 у період з 1983 року по 1985 рік ОСОБА_1 навчалася в Дніпропетровському технікумі радянської торгівлі за спеціальністю "Товароведение и организация торговли непродовольственних товаров" та здобула кваліфікацію "товаровед".
Виходячи з наведеного, відповідач протиправно не зарахував до страхового (трудового) стажу позивачки період навчання з 01.09.1983 по 28.06.1985.
Щодо не зарахування періоду роботи з 01.02.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки відсутній запис про звільнення з роботи.
Згідно з статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, згідно з пунктом 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 01.08.1985, у спірний період працювала:
Управління торгівлі Синельниківського міськвиконкому
- запис 4 - 06.03.1990 - прийнята продавцем ІІ категорії в магазин 36 (наказ 14 від 11.03.1990);
- запис 6 - 30.06.1992 - звільнено згідно ст.36 КЗпП у зв`язку з переведенням (наказ №46-к від 30.06.1992).
ДТП магазин №36 "Топольок"
- запис 7 - 01.07.1992 - прийнято по переводу продавцем в магазині "Топольок" (наказ №1-п від 01.07.1992);
- запис 8 - 17.03.1995 - прийнято по переводу продавцем в КТФ "Тополек" (наказ №1&4 від 17.03.1995);
- запис 9 - 13.07.1998 - звільнено з роботи за угодою сторін згідно ст.36 п.1 КЗпП України (наказ №4 від 13.07.1998).
Щодо підстави не зарахування спірного періоду до страхового стажу (відсутній запис про звільнення з роботи), суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд звертає увагу відповідача, що певні недоліки у заповненні трудової книжки, не позбавляють останнього права на отримання гарантованих пенсійних виплат, а відповідач, в разі наявності сумнівів в тих чи інших документах, не позбавлений права перевірити інформацію, яка у них зазначена.
Суд зазначає, що згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, відповідач в межах своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до стажу позивача.
Суд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи.
Наявні в трудовій книжці недоліки свідчать лише про неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем та жодним чином не мають впливати на факт перебування позивача із вказаним підприємством у трудових відносинах.
Так, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 (провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 р. у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачу не зараховано період роботи з 01.02.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Судом встановлено, що згідно форми РС-право, позивачу зараховано період роботи з 06.03.1990 по 30.06.1992, що відповідає стажу роботи згідно записів 4, 6 трудової книжки.
Проте позивачу фактично не зараховано період роботи з 01.07.1992 по 16.03.1995, що відповідає запису 7, 8 у трудовій книжці.
Зазначене вказує про невідповідність змісту оскаржуваного рішенні долученому до нього розрахунку стажу позивача - Форма РС-право номер ПС: 046850020286.
Враховуючи викладене, саме період роботи з 01.07.1992 по 16.03.1995 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Таким чином, з огляду на вказане, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.03.2026 №046850020286 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах весь період роботи з 01.02.1992 по 17.03.1995, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
Таким чином, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав позивача зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача, період роботи з 01.07.1992 по 16.03.1995 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 01.08.1985.
Враховуючи, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з неврахуванням спірних періодів та враховуючи наявність підстав для врахування таких періодів, суд дійшов висновку, що належним захистом прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.02.2026 року про призначення пенсії за віком відповідно, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи положення статті 139 КАС України та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1331,20 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрія, 10) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 05.03.2026 №046850020286 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1992 по 16.03.1995 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 01.08.1985р. та період навчання з 01.09.1983 по 28.06.1985 згідно копії диплому НОМЕР_1 виданого 27.02.2002р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.02.2026 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрія, 10).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова