Справа №766/5565/24
н/п 1-кп/766/2193/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №62024080200000111 від 20.01.2024 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, освіта середня спеціальна, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, головного сержанта – командира міномету мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст.426-1, ч.1 ст.115 КК України, -
в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_5 , проходячи військову службу на посаді головного сержанта – командира міномета мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», 19 січня 2024 року приблизно о 18 годині 50 хвилин, знаходячись у районі виконання завдань за призначенням на вогневій позиції «Зуби» мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, в порушення ст.ст. 9, 11, 13, 16, 30, 49, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою встановлення свого авторитету, демонстрації своєї уявної переваги у військовому колективі відносно свого підлеглого за посадою - старшого навідника мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 та застосування насильства до останнього, взяв до рук закріплену за ним зброю 5.45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_2 , дослав патрон до патронника, після цього здійснив не менше 2 пострілів у солдата ОСОБА_6 , одним із яких влучив в останнього, в результаті чого заподіяв йому вогнепальне кульове проникаюче наскрізне поранення тулубу з ушкодженням внутрішніх органів, внаслідок якого, того ж дня, відразу після доставки до приймального покою КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» ХОР настала смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.5 ст.426-1 КК України, як застосування насильства щодо підлеглого із застосуванням зброї, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану.
Крім того, ОСОБА_5 , 19 січня 2024 року приблизно о 18 годині 50 хвилин, знаходячись у районі виконання завдань за призначенням на вогневій позиції «Зуби» мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 , на ґрунті нестатутних відносин до останнього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, керуючись раптово виниклим умислом на протиправне заподіяння смерті останньому, взяв до рук закріплену за ним зброю, 5.45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_2 , дослав патрон до патронника, після цього здійснив не менше 2 пострілів у ОСОБА_6 , одним із яких влучив в останнього, спричинивши вогнепальне кульове проникаюче наскрізне поранення тулубу з ушкодженням внутрішніх органів, внаслідок чого, того ж дня 19 січня 2024 року, відразу після доставки до приймального покою КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» ХОР настала смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
II.Позиція сторін кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.426-1 КК України визнав частково, за ч.1 ст.115 КК України не визнав. Пояснив, що 19.01.2024 року його розрахунок о 9 ранку заступив на бойову позицію. Він чергував, а потерпілий готував їжу. В цей час він почав жалітися на службу та на колишнього командира. Далі разом вони випили пляшку горілки і потерпілий пішов спати. Після пробудження приблизно о 14 годині ОСОБА_7 почав до всіх чіплятися, а ОСОБА_5 у змові проти нього. Вони обмінялися кількома ударами, після чого їх розборонили. Коли обвинувачений лежав на ліжку, його автомат стояв поруч. Кремса, підійшовши, взяв автомат, навів на нього і запропонував перезарядити його, внаслідок чого ОСОБА_5 вскочив і вдарив його прикладом. Пізніше ОСОБА_8 продовжив всіх провокувати, лаятись. Далі, як пояснив ОСОБА_5 , ОСОБА_9 вийшов на вулицю, він послідкував за ним. Також вийшов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повернувся у бункер, а вони залишились спілкуватися. Потім знову вийшов ОСОБА_8 , якого обвинувачений вирішив налякати й передьорнув затворну раму, не маючи наміру застосувати зброю. При цьому уточнив, що автомат він тримав впевнено, направив його в бік ворога, а ОСОБА_12 , побачивши, що він хоче вистрелити, потягнув автомат на себе, сказавши не стріляти. Де саме знаходився потерпілий він не бачив, оскільки було дуже темно. В цей момент відбувся постріл і почулося як впав потерпілий. Автомат продовжував бути в руках ОСОБА_5 . ОСОБА_12 повернув ОСОБА_11 і вони побачили кров на плечі. ОСОБА_13 зайшов в середину, покликав на допомогу, взяв аптечку, а ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_14 . 
Захисник під час судових дебатів посилаючись на відсутність у її підзахисного реального наміру вбивати ОСОБА_6 , зазначила про відсутність в діях ОСОБА_5 цілеспрямованого умислу на позбавлення життя потерпілого, оскільки наслідки події сталися виключно через його необережні дії. Вважала за таких обставин кваліфікацію злочину за ст.115 КК України невірною, натомість вказала про можливість кваліфікації дій обвинуваченого за ст.119 КК України. 
Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію щодо повної доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Просив визнати ОСОБА_5 винним та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі, за ч.5 ст.426-1 КК України у виді 10 років позбавлення волі. За правилами ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі.
IІІ. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Вина ОСОБА_5 у вчиненні поставлених йому у провину кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 426-1, ч.1 ст.115 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, таких як:
- протокол огляду трупа від 20.01.2024, відповідно до якого в приміщенні Херсонської обласної лікарні оглянуто труп ОСОБА_6 , який мав наступні тілесні ушкодження: садно лобної ділянки, рана на передній поверхні грудної клітки, а також рана на задній поверхні тулубу, інших видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Кістки черепу, тазу, кінцівок на дотик цілі;
- висновок судово-медичної експертизи трупа № 123 від 28.02.2024 відповідно до якого смерть ОСОБА_6 настала внаслідок вогнепального, кульового проникаючого наскрізного поранення тулубу з ушкодженням внутрішніх органів: на задній поверхні грудної клітки праворуч вхідна рана. На передній поверхні грудної клітки праворуч вихідна рана. Вищевказані рани з`єднані спільним рановим каналом, що має направлення ззаду до переду та знизу догори, вздовж якого виявлено наступні ушкодження: крововилив у жирову капсулу та ворота правої нирки, розтрощення центральної частини правої долі печінки, у черевній порожнині близько 0,5 л вільної крові, дефекти тканини правого куполу діафрагми та нижнього краю нижньої долі правої легені, крововилив у нижній полюс правої легені, багатоуламкові переломи 7 і 8 ребер праворуч по середньоключичній лінії.
Зазначені ушкодження виникли незадовго до настання смерті від дії кулі, при пострілі з ручної вогнепальної зброї, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент спричинення (згідно правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу N? 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» п. 2) і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. 
Садно лобної ділянки.
Зазначене ушкодження виникло незадовго до настання смерті від дії тупого предмету, не виключно при падінні з положення стоячи на площину, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу N? 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» п. 2) і не знаходиться у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
Медико-криміналістичною експертизою шкірного клаптя (вхідна рана) встановлено: «Пошкодження шматка шкіри є вогнепальним кульовим вхідним. ... клапоть шкіри не є першою слідосприймаючою поверхнею, можливе проходження кулі через перешкоду, або рикошет. В зв`язку з цим, дати оцінку відсутності супутніх продуктів пострілу (кіптява, порошинки, відкладення сполук міді) як показник дистанції пострілу не можливо. Таким чином, дистанція пострілу не встановлена;
- висновок судово-токсикологічної експертизи № 147 від 08.02.2024, відповідно до якого в крові ОСОБА_6 виявлено 3,27 промілле етилового алкоголю, в сечі – 3,57 промілле;
- висновок судово-медичної експертизи гістопрепаратів від трупу ОСОБА_6 № 53 від 06.02.2024, проведеної з метою підтвердження діагнозу (судово-медичний діагноз: вогнепальне кульове поранення тулубу), відповідно до якого великі крововиливи у легені, печінку. Порушення реологічних властивостей крові і гемодинамічні розлади внутрішніх органів: повнокров`я, стази, плазморрагії, периваскулярні набряки, осередкові крововиливи і вогнищевий набряк. Набряк головного мозку і м`яких мозкових оболонок, печінки, нирок, міокарду;
- висновок судово-медичної експертизи шматка шкіри від трупу ОСОБА_6 № 5-МК від 31.01.2024, відповідно до якого пошкодження шматка шкіри є вогнепальним кульовим вхідним. Не виявлення сполук міді в області пошкодження при правильності проведення методики і якісних реактивах свідчить про те, що клапоть шкіри не є першою слідоприймаючою поверхнею, можливе пошкодження шкіри через перешкоду, або рикошет. В зв`язку з цим дати оцінку відсутності супутніх продуктів пострілу (кіптява, порошинки, відкладення сполук міді) як показник дистанції пострілу неможливо. Таким чином дистанція пострілу не встановлена;
- протокол огляду місця події від 20.01.2024, яким оглянуто вогневу позицію « ІНФОРМАЦІЯ_3 » мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , яка розташована на території судноремонтного заводу в АДРЕСА_2 . Під час огляду було вилучено два предмети, схожі на гільзи до автомата Калашнікова, виявлені на бетонній доріжці, яка веде до бомбосховища, а також мобільний телефон ОСОБА_6 марки «Самсунг» А30s;
- протокол огляду речей від 20.01.2024, яким оглянуто предмет ззовні схожий на 5,45-мм автомат конструкції Калашникова, зразка 1974 року (АК-74), із одним магазином, спорядженими предметами, ззовні схожими на 5,45-мм автоматний патрон;
- висновок Миколаївського НДЕКЦ № КСЕ-19/115-24/1687 від 07.02.2024 за результатами судової експертизи зброї, відповідно до якого 1 (один) предмет з числа наданих на експертизу є вогнепальною зброєю – 5,45-мм автоматом Калашникова (АК-74), № НОМЕР_3 , 1983 року виготовлення. 28 предметів із числа наданих на експертизу є боєприпасами – 5,45 мм проміжними патронами з бронебійною кулею «БС» (5,45х39). 2 предмети із числа наданих на експертизу є складовими частинами боєприпасів – стріляними гільзами 5,45-мм проміжних патронів (5,45х39 мм). Надані на експертизу 2 (дві) гільзи 5,45-мм проміжних патронів (5,45х39мм) – стріляні із досліджуваного 5,45-мм автомату Калашникова (АК-74), № 2740673, 1983 року виготовлення;
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи Миколаївського НДЕКЦ № КСЕ-19/115-24/1687 від 11.03.2024, відповідно до якого генетичні ознаки клітин з ядрами виявлених на предметі, ззовні схожому на автомат збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_5 та не збігаються зі зразком букального епітелію ОСОБА_15 ;
- протокол проведення слідчого експерименту від 26.01.2024 за участю свідка ОСОБА_15 , під час якого було здійснено огляд місця події, а свідок ОСОБА_15 дав свої свідчення про події 19.01.2024 року. При цьому свідок зазначив, що ввечері 19.01.2024 почув лязкіт автоматного затвору та побачив як ОСОБА_5 перезарядив свій автомат та направив у бік ОСОБА_6 . ОСОБА_15 забрав автомат, розрядив його, підібрав патрон, що вискочив та зарядив його назад до магазину, таким чином магазин був з повним боєкомплектом. Автомат поклав на другий верхній ярус ліжка ОСОБА_5 . Приблизно через хвилину він почув як ОСОБА_6 пішов на вулицю і ОСОБА_5 також пішов на вулицю зі зброєю. Свідок наздогнав його і намагався забрати автомат, на що ОСОБА_13 зазначив: «все буде добре, він все знає, все нормально, йди не заважай» і вийшов на вулицю. Далі ОСОБА_5 вийшов на поверхню землі, розвернувся до входу, ОСОБА_15 намагався вирвати зброю і під час штовханини ОСОБА_5 вистрелив в напрямку входу до бомбосховища скоріш за все тому, що в тому місці знаходився ОСОБА_6 . Після пострілу ОСОБА_6 упав на землю. Також свідком продемонстровано положення зброї під час пострілу та зазначено, що і ОСОБА_5 , і він тримали автомат обома руками;
- висновок судово-медичної експертизи трупу КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської обласної ради № 8/123 від 15.03.2024, згідно якого утворення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_6 , при обставинах та способом вказаних в протоколі допиту в якості свідка ОСОБА_15 від 20.01.2024, в протоколі додаткового допиту в якості свідка ОСОБА_15 від 23.01.2024, а також в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 26.01.2024 - не виключається;
- матеріали службового розслідування за фактом неправомірного застосування молодшим сержантом ОСОБА_16 зброї до солдата ОСОБА_17 , за наслідками проведення якого ОСОБА_5 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - «сувора догана»;
- висновок судово-психіатричного експерта №12 Херсонської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України», відповідно якого ОСОБА_5 психічним захворюваннями в сенсі ст.19 ч.2 КК України не страждав і на теперішній час не страждає. У період часу, що цікавить слідство, у нього не було будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, тоді перебував у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. У теперішній час також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;
- висновок судово-психологічного експерта Миколаївської філії судових експертиз № 4/19 від 19.03.2024, за змістом яких зокрема ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, в будь-якому емоційному стані (стрес, емоційна напруга, фрустрація та т.п.), який міг суттєво вплинути на його свідомість та діяльність не знаходився. Він знаходився в той період часу в стані емоційного збудження, однак він не зробив істотного впливу на його свідомість та поведінку. В стані фізіологічного афекту не знаходився;
- висновок судової комп`ютерно-технічної експертизи Херсонського НДЕКЦ № СЕ-19/122-23/1095-КТ від 11.03.2024, відповідно до якого у телефоні ОСОБА_5 виявлено листування із контактом № НОМЕР_4 ( ОСОБА_18 ), зокрема наступного змісту: «Щоб не сталося біди. Ми вже билися»; «Якшо так і буде продолжжаця пустим по речкі»;
- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість № 1291 від 01.02.2024, відповідно якого ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, у судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .
Також вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджуюся наступними показами свідків, допитаних в ході судового засідання.
Так, допитаний в судовому засіданні 15.04.2025 року свідок ОСОБА_15  повідомив, що на момент правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 він був його сослуживцем, водієм В/ч НОМЕР_5 в мінометній батареї. В січні 2024 року вони діслокувались в м.Херсоні, 19 січня знаходились на бойовій позиції в мікрорайоні Острів. Підрозділ дислокувався в бомбосховищі, там же військові і проживали. 19.01.2024 року там були ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 і свідок. ОСОБА_5 був сержанотом, командиром миномету, а ОСОБА_7 – солдатом. Свідок також розповів, що після 18600 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 поскандалили, ОСОБА_8 пішов на вулицю, а ОСОБА_5 взяв зброю і вийшов за ним, свідок вийшов за ОСОБА_5 . На вулиці він намагався відібрати зброю у ОСОБА_5 . При цьому, як зазначив свідок, він стояв обличчям до обвинуваченого, на вулиці було темно, тому вони не бачили ОСОБА_20 , але почувши шорох, зрозуміли, що він позаду. На цей шорох та в його бік ОСОБА_5 навів зброю. Свідок тримався руками за автомат, намагаючись його відібрати в цей час. На прохання ОСОБА_15 віддати зброю, бо може вистрелити і влучити ОСОБА_5 відповідав, що все буде добре. Постріл відбувся внаслідок короткого натискання на курок чергою приблизно у два постріли, після чого свідок зрозумів, що ОСОБА_9 був позаду. ОСОБА_13 віддав зброю і повернувся у бункер, інші солдати намагались надати допомогу потерпілому.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21  суду пояснив, що з 23.03.2022 року проходить службу в В/ч НОМЕР_1 командиром ТРО гранітно-мінометної батареї, в його підпорядкуванні були ОСОБА_5 та ОСОБА_22 . Вранці 19.01.2024 ОСОБА_11 і ОСОБА_13 заступали на чергування, було здійснено їх перевірку, алкогольних напоїв виявлено не було. Пізніше в телефонній переписці із ОСОБА_23 дізнався про конфлікт між ними, оскільки обидва перебували в стані алкогольного сп`яніння. Причину конфлікту не знає, оскільки не був там присутній. Далі ОСОБА_11 пішов відпочивати, але чомусь піднявся і конфлікт відновився. При цьому там були ОСОБА_24 і ОСОБА_25 . Після пострілу ОСОБА_5 в ОСОБА_26 . Свідок доповів командиру мінометної батареї про те, що трапилось, забрав ОСОБА_5 і ОСОБА_20 і повіз в лікарню. Дорогою в лікарню обвинувачений нічого не говорив, а ОСОБА_15 в доповідній зазначив, що ОСОБА_9 довів ОСОБА_27 , а той схопився за автомат і вистрелив. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28  дав покази про те, що ОСОБА_5 раніше був його командиром. 19.01.2024 року він із командою перебував на позиції «Зуби» на Корабельному острові. До складу їхнього мінометного розрахунку входили: він, ОСОБА_15 , ОСОБА_9 і ОСОБА_29 , як командир розрахунку. Після заступлення на позицію вони перевірили облаштування і мали час на відпочинок. Місце відпочинку – невелике приміщення, довжиною приблизно 6 метрів, в якому споруджено ліжка, наявна кухня і спальне приміщення. ОСОБА_10 то заходив у спальню то виходив із неї, як і ОСОБА_7 . В першій половині дня потерпілий разом із обвинуваченим вживали алкогольні напої, конфлікт між ними відбувся близько 14 години. Вони з невідомої причини побилися, ОСОБА_12 їх розборонив і вони примирились. Близько 19 години він перебував у спальні, в цей час ОСОБА_7 – у кубріку, а потім вийшов на вулицю. Приблизно через 10 хвилин після нього вибіг і ОСОБА_5 , а ще приблизно за 3 хвилини свідок почув постріл. Він вибіг на вулицю і побачив пораненого в живіт ОСОБА_8 , який лежав на боку в білизні, ОСОБА_13 в цей час стояв на колінах. Далі ОСОБА_24 викликав командира.
Будучи повторно допитаним в судовому засіданні 18.12.2025 року за клопотанням сторони обвинувачення свідок ОСОБА_15  в судовому засіданні зазначив, що 19.01.2025 під час проходження служби на позиції, яка знаходилась в мікрорайоні Острів, знаходячись в приміщенні бункеру між ОСОБА_30 і ОСОБА_29 виник конфлікт. Під час першої суперечки ОСОБА_31 взяв зброю, передьорнув затвор, привів в бойове положення, направив на ОСОБА_20 , у якого зброї в той момент не було. ОСОБА_31 казав потерпілому, що вистрілить в нього. Свідок відібрав автомат у обвинуваченого, розрядив, поклав на другу полицю ліжка і пішов на своє спальне місце. Через деякий час ОСОБА_9 пішов на вулицю, а ОСОБА_5 послідував за ним, взяв автомат та привів його в бойове положення та сказавши, що все одо це зробить, бо знає що робить. Ззовні було темно, але розгледіти силуети була можливість. Виходячи, свідок краєм ока побачив де стояв ОСОБА_11 . Він був зліва біля входу у бункер, спочатку сидів, а потім підвівся. Також свідок пояснив, що потерпілий стояв ближче до парапету, а він (спиною до потерпілого) та навпроти нього на відстані витягнутої руки ОСОБА_32 обличчям до потерпілого, обидва вони були на відстані близько 5 метрів до потерпілого. Місце, де свідок стояв із обвинуваченим було рівним, щоб зайти в бункер треба спуститись схилом, різниця в рівні поверхні землі в місці де був спочатку потерпілий із місцем де були свідок і ОСОБА_29 близько 3 метрів. Потім ОСОБА_11 теж піднявся майже до рівної поверхні, але чи бачив його обвинувачений він знає. Коли ОСОБА_15 побачив як ОСОБА_29 навів зброю в бік Кремси, зрозумів, що забрати зброю не встигає, тому схопився за неї та не встигнувши відібрати, почув постріл, який відбувся над його правим плечем, після цього забрав зброю.
Зазначені докази та покази свідків у сукупності та взаємозв`язку між собою, поза розумним сумнівом свідчать, що ОСОБА_5 , діючи умисно, вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення, внаслідок вчинення яких настала смерть потерпілого.
ІV.Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення. 
Стосовно тверджень обвинуваченого та його захисника про часткову зміну показів, наданих свідком ОСОБА_15 при його повторному допиті суд вважає за необхідне зазначити.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, показання свідка ОСОБА_15 , надані ним під час повторного допиту за клопотанням прокурора, у своїй суті узгоджуються з відомостями, які він раніше повідомляв під час проведення слідчого експерименту, проведеного за його участі 26.01.2024. Істотних суперечностей щодо ключових обставин події судом не встановлено.
Сам по собі факт уточнення або певної зміни окремих деталей показань під час повторного допиту не свідчить про їх недостовірність чи неправдивість, оскільки показання особи підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні. Суд також враховує, що повторний допит проводився через певний проміжок часу після події, а тому уточнення свідком окремих обставин є природним процесом відтворення подій у пам`яті особи та саме по собі не може свідчити про недостовірність наданих показів. При цьому слід зазначити, що саме показання, надані свідком під час повторного допиту, є послідовними, логічними та узгоджуються з протоколом слідчого експерименту, проведеного за його участю, а також з іншими дослідженими судом доказами.
Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідок ОСОБА_15 з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинуваченого. Крім того, зазначений свідок був у встановленому КПК України порядку приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.
Щодо доводів сторони захисту про відсутність тотожних умов події під час проведення слідчого експерименту.
Як убачається з протоколу слідчого експерименту, метою вказаної слідчої дії було перевірити показання учасника щодо механізму події, взаємного розташування осіб, напрямку пересування, послідовності дій та інших фактичних обставин. Проведення такої слідчої дії у денний час саме по собі не вказує на неможливість перевірки зазначених обставин та не спростовує отриманих результатів. 
Суд також враховує, що подія відбувалася у зоні бойових дій, де проведення слідчих дій у нічний час було б об`єктивно ускладненим та могло б створювати реальну небезпеку для життя і здоров`я учасників кримінального провадження та працівників правоохоронних органів.
За таких обставин суд не вбачає підстав ставити під сумнів допустимість чи доказове значення зазначеного доказу.
Щодо позиції сторони захисту про відсутність у обвинуваченого реального наміру вбивати потерпілого, оскільки наслідки такої події сталися виключно через його необережні, а не цілеспрямовані (умисні) дії, що, на думку сторони захисту, вказує на наявність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст.119 КК України, суд зазначає наступне.
За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання. Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Тілесні ушкодження, внаслідок яких виникає такий патологічний стан як смерть поділяють на три групи:
1) всі умисні тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть, якщо винний передбачав і свідомо бажав чи погоджувався з її настанням, утворюють умисне вбивство (ст.115-118 КК України);
2) умисні тілесні ушкодження, внаслідок яких сталася смерть, якщо умисел винного був спрямований саме на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а щодо смерті умислу не було, утворюють склад злочину, передбачений ч.2 ст.121 КК України;
3) всі інші види тілесних ушкоджень (тяжкі необережні, середньої тяжкості умисні і необережні, легкі умисні, внаслідок яких сталася смерть) утворюють вбивство через необережність (ст.119 КК України).
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
В своїй постанові № 201/974/22 від 13.03.2025 року Верховний Суд вказує, що доказування суб`єктивної сторони злочину досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню. Ознаки суб`єктивної сторони й особливості психічного ставлення винуватої особи встановлюються судами з урахуванням характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення на підставі доказів, зібраних у порядку, передбаченому КПК, та оцінених відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Суд повинен ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту психічного ставлення до вчиненого діяння і заподіяних наслідків у провадженнях щодо кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я особи. Питання про форму вини, яка характеризує вчинене діяння, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Так, стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.
Спосіб вчинення відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №221/6129/17).
Про наявність прямого умислу можуть свідчити такі дії особи, які завідомо для неї повинні були потягнути за собою смерть потерпілого.
Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після неодноразово виниклих конфліктів між ним та потерпілим, прослідував на вулицю за потерпілим, взявши із собою зброю.
У подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , дослав патрон до патронника закріпленої за ним зброї та здійснив щонайменше 2 постріли в бік підлеглого солдата, одним з яких заподіяв йому вогнепальне поранення, внаслідок якого настала смерть потерпілого. 
Обвинувачений в судових засіданнях не заперечував, що перевів зброю в бойове положення самостійно, тобто цілеспрямовано та усвідомлено вчинив усі необхідні дії для здійснення пострілів з вогнепальної зброї. Заслуговує на увагу і той факт, що настанню події, передував конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, про що також зазначав як сам ОСОБА_5 , так і допитані судом свідки. 
У судовому засіданні були ретельно перевірені твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність умислу на застосування зброї і заподіяння смерті потерпілому, а також те, що постріли він здійснив не в бік ОСОБА_6 , а в бік ворога, оскільки в той момент над місцем їх розташування локалізувались ворожі дрони. Ці показання суд оцінює критично, оскільки вони не відповідають встановленим безпосередньо судом обставинам справи, є нелогічними та суперечать доказам, дослідженим в ході судового розгляду.
З урахуванням наведеного суд вважає, що відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 з ч.1 ст. 115 на ч.1 ст.119 КК України.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень (ст. 426-1 КК) є злочином проти встановленого порядку несення або проходження військової служби, під яким розуміють врегульовані правовими нормами суспільні відносини, що виникають та існують при проходженні служби різними категоріями військовослужбовців у процесі їх службової та бойової діяльності.
Безпосередній об`єкт злочину, передбаченого ст. 426-1 КК, становить ту частину суспільних відносин порядку несення військової служби під час її проходження, посягання на які передбачає недотримання або порушення приписів чинного законодавства, що забезпечують належне управління підпорядкованими військовими частинами, їх підрозділами із забезпечення належного правопорядку у військовій сфері і за своїм спрямуванням посягають на кілька об`єктів «за горизонталлю» (основні й додаткові безпосередні об`єкти).
Об`єктивна сторона перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень складається з трьох обов`язкових ознак: 1) злочинних дій; 2) суспільно небезпечних наслідків; 3) причинного зв`язку між діями і суспільно небезпечними наслідками.
До того ж відповідальність за ст. 426-1 КК настає лише за умови, що дії військової службової особи були зумовлені її службовим становищем і пов`язані з її владними чи службовими повноваженнями.
Так, судом встановлено, що між обвинуваченим і потерпілим, який був його підлеглим, під час вживання алкогольних напоїв виник конфлікт. В подальшому, перебуваючи на вулиці в темну пору та тримаючи приведену у бойове положення зброю наведену в бік, де знаходився потерпілий, ОСОБА_5 здійснив постріл, спричинивши ОСОБА_6 вогнепальне кульове поранення, внаслідок якого настала смерть останнього. При цьому слід зазначити, що ОСОБА_5 був діючим військовим, командиром взводу, а отже проходив військову підготовку та володів навичками поводження зі зброєю, усвідомлював уражаючі властивості зброї і наслідки її використання. Крім того, як встановлено висновком експерта № СЕ-19/122-23/1095-КТ від 29.02.2024 в телефоні обвинуваченого було виявлено переписку з контактом НОМЕР_4 ( ОСОБА_18 ), якою ОСОБА_5 передбачає ймовірність настання негативних наслідків виниклого конфлікту, зазначаючи «Щоб не сталося біди, ми вже билися», «Якщо так і буде продолжаця, пустим по речкі».
Таким чином, дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду стороною обвинувачення, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним у пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.
V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Призначення покарання
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, на час вчинення кримінальних правопорушень перебував в складі ЗСУ на посаді – головний сержант-командир міномета мінометного взводу мінометної батареї, в званні молодший сержант. За місцем проходження служби зарекомендував себе не з кращої сторони, як схильний до вживання алкогольних напоїв, із середнім рівнем дисциплінованості, разом із цим із відповідальним ставленням до виконання службових обов`язків. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчиненого злочину, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на певний строк. 
Суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_5 шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари і буде відповідати меті покарання, закріпленій ст. ст. 50, 65 КК України, а також забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75КК України, відсутні.
VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній.
Процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування склали:
- 9149,59 гривень за проведення КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Херсонської обласної ради експертизи № 123 від 28.02.2024р. по факту смерті ОСОБА_6 ; судово-токсикологічного дослідження № 147 від 08.02.2024; судово-медичної експертизи зразка крові трупа № 7/ім від 23.01.2024; судово- медичної експертизи шматочків органів № 53 від 06.02.2024; судово-медичної експертизи шматка шкіри від трупу № 5-МК від 31.01.2024; 
- 9844,64 гривень за проведення судової експертизи зброї в Миколаївському НДЕКЦ, висновок експерта № КСЕ-19/115-24/1687 від 07.02.2024;
- 11859,84 гривень за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в Миколаївському НДЕКЦ, висновок експерта № КСЕ-19/115-24/1687 від 11.03.2024;
- 2650,48 гривень за проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи в Херсонському НДЕКЦ, висновок експерта № СЕ-19/122-23/663-КТ від 23.02.2024;
- 7572,80 гривень за проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи в Херсонському НДЕКЦ, висновок експерта № СЕ-19/122-23/662-КТ від 19.02.2024;
- 6058,24 гривень за проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи в Херсонському НДЕКЦ, висновок експерта № СЕ-19/122-23/1095-КТ від 11.03.2024.
У відповідності до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати за проведення вказаних експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.
Питання речових доказів суд вирішує у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. В даному кримінальному провадженні арешт на майно було накладено з метою зберігання речових доказів, а тому наразі його належить скасувати.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 372-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 426-1, ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання:
-за ч.5 ст.426-1 у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років;
-за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20.01.2024 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді «тримання під вартою», застосований щодо ОСОБА_5 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з  ОСОБА_5  на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 47135 (сорок сім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) коп.
Речові докази:
-автомат АК-74, № НОМЕР_2 – повернути законному володільцю військовій частині НОМЕР_1 ; 
-28 (двадцять вісім) 5,45-мм автоматних патрона, 27 з яких містять маркування на дні гільзи «270 03», та 1 патрон містить маркування на дні гільзи «270 92», два предмети, схожі на гільзи до автомата Калашникова, які виявлені на бетонній доріжці, яка веде до бомбосховища та упаковані до індивідуальних аркушів паперу, з позначками № 1 та № 2 та в один сейф-пакет № 5438230 - знищити;
-мобільний телефон Redmi 10c, модель:220333QNY, IMEI1 НОМЕР_6 , IMEI2 НОМЕР_7 , корпус чорного кольору в силіконовому прозорому чохлі, упакований до сейф пакету N?5438240; Мобільний телефон Айфон SE IMEI НОМЕР_8 , IMEI2 НОМЕР_9 , корпус чорного кольору в полімерному чохлі, упакований до сейф-пакету N?5438229 – повернути законному володільцю ОСОБА_5 ;
-мобільний телефон «Самсунг», виявлений на столі в приміщенні для відпочинку, який упаковано до сейф-пакету № 5438250 – повернути спадкоємцям померлого ОСОБА_6 .
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області № 766/981/24 від 23.01.2024 року, якою накладено арешт на майно, а саме: 2 гільзи калібру 5,45 мм до автомату АК-74, які належать військовій частині НОМЕР_1 та перебували у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; мобільний телефон «Самсунг», який належав загиблому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області № 766/981/24 від 23.01.2024 року, якою накладено арешт на майно, а саме: автомат АК-74, № НОМЕР_2 ; 28 (двадцять вісім) 5,45-мм автоматних патрона, 27 з яких містять маркування на дні гільзи «270 03», та 1 патрон містить маркування на дні гільзи «270 92» - скасувати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області № 766/981/24 від 23.01.2024 року, якою накладено арешт на майно, а саме: мобільний телефон Redmi 10c, модель:220333QNY, IMEI1 НОМЕР_6 , IMEI2 НОМЕР_7 , корпус чорного кольору в силіконовому прозорому чохлі, упакований до сейф пакету N?5438240; мобільний телефон Айфон SE IMEI НОМЕР_8 , IMEI2 НОМЕР_9 , корпус чорного кольору в полімерному чохлі, упакований до сейф-пакету N?5438229 - скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому, прокурору.

Суддя	ОСОБА_1