ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.06.2026	Справа № 910/3885/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін матеріали господарської справи 
за позовом Київського міського центру зайнятості 
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
про стягнення 7 780,90 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 7 780,90 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує про порушення відповідачем норм чинного законодавства України щодо повернення надмірно сплаченої компенсації втрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо-переміщеної особи у зв`язку із невідпрацюванням такою особою повних місяців, за які здійснено відповідну компенсацію.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків.
Позивачем 16.04.2026 сформовано у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 17.04.2026 сформовано у системі «Електронний суд» клопотання про відмову у відкритті провадження у справі, у задоволенні якого судом відмовлено, з огляду на його необґрунтованість.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено сторонам строки для подачі заяв по суті справи.
Відповідачем 21.04.2026 сформовано у системі «Електронний суд» заяву про закриття провадження у справі з огляду на публічно-правовий характер даного спору.
Розглянувши подану заяву про закриття провадження у справі Господарський суд міста Києва зазначає наступне.
Відповідно до статей 5, 7 та 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Його визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена належним судом, тобто судом, встановленим законом.
Згідно з статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.
Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.
Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до пунктів 10 та 13 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.
Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до частин 1, 2 та 6 Положення про Державну службу зайнятості, затвердженого Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 16 грудня 2020 року № 2663, Державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України (далі - Мінекономіки).
Служба складається з Державного центру зайнятості, регіональних центрів зайнятості - Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості та їх філій, закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації служби зайнятості», закладів професійної (професійно-технічної) освіти Державної служби зайнятості, інших закладів освіти Державної служби зайнятості (далі - заклади освіти Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою.
Державний центр зайнятості, регіональні центри зайнятості є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, кутові штампи та печатки із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та кодом за ЄДРПОУ, інші печатки та штампи (за наявності).
Позивач, як юридична особа, звернувся з позовом про повернення відповідачем надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 7 780,90 грн., які перераховані в якості компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо-переміщеної особи, на підставі Порядку надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 331, у зв`язку із невідпрацюванням такою особою повних місяців, за які здійснено відповідну компенсацію. 
Отже, підставою звернення позивачем з даним позовом до суду є вчинене відповідачем, як суб`єктом господарювання, порушення законності у своїй діяльності, а предметом - повернення незаконно отриманих грошових коштів.
Тобто, зі змісту позовної заяви не вбачається, що цей спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки він не є публічно-правовим і не виник у правовідносинах щодо реалізації органом виконавчої влади публічно-владних управлінських функцій, а виник у процесі здійснення відповідачем господарської діяльності щодо отримання ним передбачених законом компенсацій.
Таким чином, даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, а заява відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.
Відповідачем 29.04.2026 сформовано у системі «Електронний суд» відзив на позов, який подано з пропуском строку, встановленого ухвалою про відкриття провадження у справі. Судом враховано, що клопотання про поновлення строку відповідачем не заявлено.
Позивачем 01.05.2026 сформовано у системі «Електронний суд» відповідь на відзив, яка не містить заперечення щодо прийняття відзиву у зв`язку із пропуском строку.
Відповідачем 05.05.2026 сформовано у системі «Електронний суд» заперечення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:
Кабінет Міністрів України 20 березня 2022 року постановою № 331 затвердив Порядок надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні (далі - Порядок). 
Відповідно до пункту 1 Порядок визначає умови, механізм виплати та порядок використання коштів для надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за кожну працевлаштовану особу з числа внутрішньо переміщених осіб (зокрема тих працівників, які отримали довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи після працевлаштування) внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні (далі - компенсація витрат) за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) та інших джерел, не заборонених законодавством.
Умовами пункту 2 Порядку встановлено, що компенсація витрат надається роботодавцю, крім роботодавців, які є бюджетними установами (за винятком надавачів соціальних послуг), фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, за кожну працевлаштовану особу на умовах строкового або безстрокового трудового договору (контракту), зокрема за сумісництвом, за таких умов: роботодавець перебуває на обліку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством; подання в установленому законодавством порядку податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за останній звітний період на дату подання заяви на отримання компенсації витрат. Особа з числа внутрішньо переміщених осіб (далі - особа) може бути працевлаштована на умовах, визначених цим Порядком, один раз.
Згідно з абзацами 1 - 3 пункту 4 Порядку для прийняття рішення щодо надання або відмови у наданні компенсації витрат роботодавець або уповноважена ним особа не раніше ніж через п`ять календарних днів після працевлаштування особи та не пізніше шести місяців з дня працевлаштування особи подає до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості або філії регіонального центру зайнятості (далі - центри зайнятості), розташованого за місцем провадження його діяльності, заяву про компенсацію витрат (далі - заява) за формою, затвердженою Державним центром зайнятості: 1) шляхом особистого звернення; 2) засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія); 3) через центр надання адміністративних послуг (далі - центр надання послуг) засобами Порталу Дія (за наявності технічної можливості).
Заява, яка подається засобами Порталу Дія, у тому числі через центр надання послуг (за наявності технічної можливості), складається у формі, придатній для сприйняття її змісту, за формою, затвердженою Державним центром зайнятості.
На заяву та додані до неї документи, які подаються засобами Порталу Дія, накладається кваліфікований електронний підпис або удосконалений електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, зокрема віддаленому кваліфікованому електронному підписі "Дія. Підпис" ("Дія ID") керівника роботодавця або уповноваженої ним особи.
Відповідачем 17.01.2025 подано заяви про компенсацію витрат на оплату праці за працевлаштування ВПО № 114620, № 114624 та № 11626, шляхом заповнення електронної форми на Порталі Дія. У заяві відповідачем зазначено наступні відомості: дані замовника - найменування юридичної особи, код ЄДРПОУ - Філія "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі", код ЄДРПОУ 26251923; інформація про найманих осіб - ОСОБА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків найманого працівника - НОМЕР_1 ; документ про призначення - Наказ № 936-К від 13.08.2024; дата працевлаштування - 19.08.2024 та розрахунковий рахунок роботодавця - НОМЕР_2 . 
Також, заявами підтверджено, що розмір заробітної плати за працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не був нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
Відповідно до частини першої статті З Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.
Згідно з пунктом 9 Порядку № 331 рішення щодо надання або відмови у наданні компенсації витрат приймається регіональним центром зайнятості та оформлюється відповідним наказом протягом п?яти календарних днів після отримання заяви від роботодавця.
Київським міським центром зайнятості 21.01.2025, 22.01.2025 та 29.01.2025 прийняті рішення № HT250121, № HT250122 та № НТ25029 відповідно, про надання відповідачу компенсації фактичних витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщеної особи внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, закріплені у наказах (копії долучені до позовної заяви).
Позивачем 24.01.2025 та 29.01.2025 перераховано відповідачу компенсацію у загальному розмірі 32 207,79 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №№ 229, 235 та 299.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 331 центр зайнятості має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів, дотримання порядку їх використання роботодавцем.
Перевірка може бути проведена за місцем провадження діяльності роботодавця або у приміщенні центру зайнятості. Роботодавець зобов`язаний допустити працівників центру зайнятості до проведення перевірки, а в разі її проведення у приміщенні центру зайнятості - подати відповідні документи.
Центр зайнятості контролює використання коштів, що перераховуються роботодавцю як компенсація витрат, та здійснює моніторинг збереження зайнятості працівників шляхом проведення відповідної перевірки протягом 180 календарних днів після останньої виплати такої компенсації та має право отримувати від роботодавця необхідні пояснення з відповідних питань, зокрема в письмовій формі.
Позивачем 11.07.2025 здійснено перевірку достовірності відомостей, поданих відповідачем для отримання компенсації витрат на оплату праці за кожну працевлаштовану особу з числа внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні за період часу з 19.08.2024 по 18.11.2024 та складено акт № 247, яким встановлено наступне. 
ОСОБА_1 у серпні 2024 року відповідно табелю обліку робочого часу перебував 6 календарних днів з 26.08.2024 по 31.08.2024 на лікарняному (з них 5 днів є робочими), тому в серпні ним на 5 робочих днів було відпрацьовано менше. Сума повернення за 5 робочих днів серпня 2024 року становить 8000:22*5=1818,18 грн.
У вересні 2024 року відповідно табелю обліку робочого часу перебував 13 календарних днів з 01.09.2024 по 13.09.2024 на лікарняному (з них 10 днів є робочими), тому у вересні ним на 10 робочих днів було відпрацьовано менше. Сума повернення за 10 робочих днів вересня 2024 року становить 8000:21*10=3809,52 грн.
У жовтні 2024 року відповідно табелю обліку робочого часу перебував 4 календарні дні з 21.10.2024 по 24.10.2024 на лікарняному (4 дні є робочими), тому у жовтні ним на 4 робочі дні було відпрацьовано менше. Сума повернення за 4 робочі дні жовтня 2024 року становить 8000:23*4=1391,30 грн.
У листопаді 2024 року відповідно табелю, обліку робочого часу (в розрахунковому періоді, який береться до уваги), перебував з 06.11.2024 по 07.11.2024 на лікарняному 2 календарні дні (2 дні є робочими), тому в листопаді ним на 2 робочі дні було відпрацьовано менше. Сума повернення за 2 робочі дні листопаду 2024 становить 8000:21*2=761,90 грн.
За результатами перевірки, відповідно до пункту 2 абзацу 3 Порядку, за не виконання працівниками повністю місячної (годинної) норми праці, сума до повернення складає 7 780,90 грн.
Позивач листом від 11.07.2025 № 13.3/5874/25 повідомив відповідача про складений акт № 247 та про необхідність здійснити повернення грошових коштів у розмірі 7 780,90 грн.
Відповідач листом від 03.11.2025 № 29-8753/61-вих надав заперечення.
Позивач 22.10.2025 прийняв рішення (наказ) № 1092 про повернення філією "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в України у розмірі 7 780,90 грн.
Листом від 16.09.2025 № 13.4/7953/25 позивач повторно вимагав повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 7 780,90 грн.
Відповідачем вимогу залишено без задоволення, грошові кошти у розмірі 7 780,90 грн. не повернуто. Протилежного суду не доведено. Доказів перерахування коштів до суду не подано.
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до пункту 17 Порядку № 331 роботодавець, працевлаштована особа несуть відповідальність за недостовірність документів і відомостей, що є підставою для надання компенсації витрат, відповідно до законодавства.
У разі подання недостовірних документів та відомостей, передбачених цим Порядком, роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду зобов`язаний повернути Фонду кошти, отримані або використані з порушенням цього Порядку.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано перебування ОСОБА_1 у період часу з 19.08.2024 по 18.11.2024 на лікарняному у загальній кількості 21 робочий день.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Заперечення відповідача щодо відсутності підстав для повернення коштів під час перебування внутрішньо-переміщеної особи на лікарняному судом досліджені, однак останні не відповідають нормам чинного законодавства України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача надмірно сплаченої компенсації у розмірі 7 780,90 грн. є правомірною і підлягає задоволенню повністю.
З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Всі інші доводи та заперечення учасників судового процесу, судом досліджено, проте вони не змінюють висновків суду про задоволення позовних вимог.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний номер 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Централізовані закупівлі" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01054, місто Київ, вулиця Франка Івана (Шевченківський район), будинок 31; ідентифікаційний номер 26251923) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 47-Б; ідентифікаційний номер 03491091) 7 780,90 грн. основного боргу та 3 328,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.06.2026.

Суддя Т.Ю. Кирилюк