Справа № 991/2512/26
Провадження № 11-сс/991/225/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року           м. Київ
Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
судді - доповідача     ОСОБА_1 ,
суддів       ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , 
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю: 
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.03.2026 про застосування запобіжного заходу стосовно
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черче Камінь-Каширського району Волинської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні № 42026000000000221 від 21.02.2026.
ВСТАНОВИЛА:
1. Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду (надалі - ВАКС) від 18.03.2026 частково задоволено клопотання прокурора, застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави у сумі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) грн, з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на два місяці.
Слідчим суддею встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань (надалі - ГСУ ДБР) України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) за № 42026000000000221 від 21.02.2026, у межах якого 17.03.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
Дослідивши копії матеріалів кримінального провадження № 42026000000000221 від 21.02.2026, додані до клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_5 . Вказав, що досліджені докази є вагомими та дають підстави вважати, що відбулися події описаного стороною обвинувачення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, та ОСОБА_5 може бути причетний до його вчинення.
Також слідчий суддя вважав доведеним існування чотирьох ризиків, а саме: ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; ризику знищення, схову або спотворення речей чи документів, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних або інших осіб; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Оцінюючи підстави застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов до переконання, що застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є надмірно обтяжливим, водночас запобіжний захід у вигляді застави буде відповідати меті його застосування.
При визначенні розміру застави слідчий суддя вказав, що прокурором не доведено необхідність призначення в цьому випадку застави в розмірі, який перевищує визначений законом граничний розмір, з обґрунтуванням лише розміром неправомірної вигоди та вважав справедливим визначити підозрюваному запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998 400 грн, з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків.
2. Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в апеляційній скарзі з доповненнями, прохає ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.03.2026 скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 . 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що задовольняючи частково клопотання прокурора, 18.03.2026 слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Водночас захисник вказує, що 25.03.2026 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у якій істотно змінено кримінально-правову кваліфікацію діянь ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 368 КК України на ч. 5 ст. 4261 КК України. При цьому нова підозра не містить посилання на одержання неправомірної вигоди, вчинення дій з використанням службового становища, вимагання неправомірної вигоди тощо.
Тобто, підозра за ч. 4 ст. 368 КК України, обґрунтованість якої оцінював слідчий суддя, станом на поточну дату відсутня, адже повідомлення про підозру від 17.03.2026, після повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25.03.2026, втратило свою актуальність.
Захисник вважає, що з урахуванням перекваліфікації діянь ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 368 КК України на ч. 5 ст. 4261 КК України, висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри спростовуються, адже такі не підтверджуються доказами дослідженими в ході судового розгляду.
В апеляційній скарзі захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_5 неправомірну вигоду не одержував, адже згідно з текстом повідомлення про підозру від 17.03.2026 та відповідно до матеріалів клопотання, неправомірну вигоду в розмірі 50 і 250 тис. доларів США отримав ОСОБА_9 . Крім того, ОСОБА_9 отримав грошові кошти 06 та 16 березня 2026 року, однак протягом 10 календарних днів не передав ОСОБА_5 кошти, отримані від ОСОБА_10 , у будь-якому розмірі.
Також захисник вказує, що матеріали клопотання не містять фактичних даних про те, що неправомірна вигода, одержана ОСОБА_9 , була призначена для ОСОБА_5 , адже за результатами обшуку за місцем роботи та проживання ОСОБА_5 грошові кошти, які могли бути предметом неправомірної вигоди не були відшукані, а тому твердження про отримання неправомірної вигоди не відповідає дійсності.
Крім того, захисник вказує, що ОСОБА_5 не створював і не міг створити обставин, через які виникли чи могли виникнути умови для отримання ним неправомірної вигоди для себе та невстановлених 3-х осіб, адже його повноваження не пов`язані зі здійсненням досудового розслідування. А тому, висновки слідчого судді про вчинення ОСОБА_5 дій у кримінальному провадженні № 42025110000000024 від 21.01.2025 з використанням службового становища не відповідають фактичним обставинам та не підтверджуються дослідженими доказами.
Захисник вказує, що твердження сторони обвинувачення щодо обґрунтованості підозри, яка ґрунтується на показаннях свідків - третіх осіб, не підтверджуються жодними іншими фактичними даними. Так, підтвердження існування злочинного умислу між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 матеріали клопотання не містять. Відомості про те, що ОСОБА_9 телефонував 05.03.2026 ОСОБА_5 ґрунтуються виключно на показаннях свідка ОСОБА_10 , однак це не є належним доказом. Крім того, захисник звертає увагу, що матеріали клопотання не містять допустимих і достовірних доказів спілкування між ОСОБА_5 і ОСОБА_9 . 
В цілому стороною обвинувачення не доведений зв`язок між ОСОБА_5 та подіями, викладеними у повідомленні про підозру від 17.03.2026, що є підставою для відмови у задоволені клопотання.
Щодо наявності встановлених слідчим суддею ризиків, захисник вказує, що ризик переховування ОСОБА_5 є припущенням сторони обвинувачення, не враховує його міцні соціальні зв`язки та позитивно характерезуючі відомості. Ризик знищення, спотворення речей чи документів мотивований лише посадою заступника ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, яку обіймав ОСОБА_5 , при цьому, наразі останній відсторонений від посади та перебуває у розпорядженні Голови СБ України, а тому вказаний ризик також відсутній. Щодо ризику впливу на свідків, захисник вказує, що слідчий суддя мотивував його наявність лише посадою, яку обіймає ОСОБА_5 , без посилання на конкретні докази. Твердження про актуальність ризику перешкоджання кримінальному провадженню у зв`язку із наявними знаннями та навичками ОСОБА_5 є лише припущенням.
Крім того, захисник окремо звертає увагу, що ОСОБА_5 16.03.2026 було затримано незаконно, однак слідчим суддею вказана обставина була залишена поза увагою. Фактичні обставини, які б дозволяли прокурору затримати ОСОБА_5 у порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України були відсутні, адже останній не перебував в стані «вчинення» або безпосередньо «після вчинення» злочину. За результатами обшуку після затримання ОСОБА_5 предмет неправомірної вигоди не було відшукано.
Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 посилаючись на істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, в апеляційній скарзі з доповненням прохає скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.03.2026, та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 42026000000000221 від 21.02.2026, застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів. Як альтернативний запобіжний захід визначити підозрюваному заставу у розмірі 7790,6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 25 000 000 грн. У разі внесення застави прохає покласти на підозрюваного обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого судді, прокурора та слідчого; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та співробітниками ГУ СБУ у м. Києві та Київської області, та УСБУ в Рівненській області, свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України й в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі правильно встановлено наявність обґрунтованої підозри, повідомленої ОСОБА_5 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак слідчий суддя безпідставно прийшов до переконання, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є надмірно обтяжливим. Прокурор вказує, що слідчим суддею не надано належної оцінки його доводам щодо визначення розміру застави, як і не вмотивовано рішення слідчого судді щодо визначення суми застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998 400 грн. 
Прокурор зауважує, що предметом неправомірної вигоди були кошти в розмірі 600 тисяч доларів США, з яких фактично одержано 300 тисяч доларів США. При цьому, слідчим суддею не враховано суми вилучених коштів під час проведення обшуку у службовому кабінеті ОСОБА_5 , а саме 28,8 тисяч доларів США та 175 тисяч гривень, а також за місцем проживання останнього - 738 900 гривень та 200 доларів США. Окрім того, на переконання сторони обвинувачення слідчим суддею не враховано тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного. Забезпечити належне виконання процесуальних обов`язків та запобігти наведеним у клопотанні ризикам зможе лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 
Крім того, прокурор вказує, що визначений судом розмір застави ОСОБА_5 у максимальному розмірі, встановленому КПК України для особливо тяжкого злочину (998 400 грн), повністю нівелює завдання запобіжного заходу, оскільки не здатний належним чином забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного, позаяк, втрата цієї суми, за переконанням прокурора, не буде надмірним тягарем та належним стримуючим фактором. Враховуючи виключність даного випадку, викликаного резонансом події, матеріальний стан підозрюваного та те, що застава у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, прокурор вважає за необхідне визначити заставу саме у розмірі 7790,6 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 25 000 000 грн.
3. Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні. Подав суду письмові заперечення проти апеляційної скарги прокурора (т. 2, а. п. 220 - 229).
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги захисника, наполягав на її задоволені. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 , пояснення надали аналогічні її змісту. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника. 
4.Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, крім наявності зазначених у статті 177 КПК України ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі передбачені ст. 178 КПК України.
У своїй апеляційній скарзі захисник не погоджується із висновками слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наполягає на необґрунтованості підозри, а надані стороною обвинувачення матеріали вважає такими, що не підтверджують наведені у клопотанні обставини. Крім того, захисник звертав увагу на перекваліфікацію дій ОСОБА_5 , що дає підстави стверджувати про відсутність обставин, які були викладені у повідомленні про підозру від 17.03.2026.
Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги захисника, оскільки наявні матеріали апеляційного провадження переконують суд у тому, що кримінальне правопорушення, про вчинення якого стверджувала сторона обвинувачення, могло бути вчинене ОСОБА_5 .
Так, з протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 26.02.2026 вбачається, що свідок є працівником групи компаній «Амбер Гальбін». Вказана група компаній на підставі спецдозволів з 2020 року здійснює геологічну розробку бурштинових надр, у тому числі дослідно - промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням бурштину на території Рівненської області. Зокрема таку діяльність здійснюють ТОВ «Бізнес Еліт Груп ЛТД» та ТОВ «Західземресурс», які входять до групи компаній «Амбер Гальбін». Влітку 2025 року свідку стало відомо про реєстрацію ГУ СБ України у м. Києві та Київській області кримінального провадження № 42025110000000024 за ст. 201 КК України стосовно групи компаній «Амбер Гальбін», яке зареєстровано за фактами вивезення культурних цінностей за кордон (контрабанда). Під культурними цінностями малось на увазі, що у камінні бурштину, який вони видобувають та експортують за кордон, наявні інклюзивні включення - залишки комах віком мільйони років. 
В рамках вказаного кримінального провадження, у жовтні 2025 року слідчими СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області із залученням співробітників ГУ «І» ДЗНД СБ України проведено огляд земельних ділянок, на яких ТОВ «Бізнес Еліт Груп ЛТД» та ТОВ «Західземресурс» здійснюється господарська діяльність. Під час вказаних дій були присутні юристи товариств і представники охоронної компанії «ТОВ Богомол».
Крім того, влітку 2025 року між групою компаній «Амбер Гальбін» та ТОВ «Амбер Майнінг Компані» виник спір з приводу накладення геопросторових даних, що призвело до спірної ситуації по деяких частинах ліцензійних площ. Внаслідок виникнення спірної ситуації на контакт з керівником ТОВ «Богомол», яке надавало послуги охоронної діяльності, консультації з охорони та безпеки, виходили представники Служби безпеки у Рівненській області, зокрема ОСОБА_11 , який наполягав на врегулюванні цієї ситуації без медійного розголосу. Крім того, ОСОБА_11 під час зустрічей вказував, що він діє від імені керівника СБ України в Рівненській області та щоб їх компанія не брала участь в торгах у системі прозоро.
В жовтні 2025 року ОСОБА_10 повідомили, що з ним хоче зустрітись ОСОБА_9 , за участі якого вони в листопаді 2025 року, уклали мирову угоду з приводу спору щодо земельних ділянок. Надалі, десь у грудні 2025 року, до них в офіс групи компаній «Амбер Гальбін» приїхав ОСОБА_9 та керівник компаній - опонентів ОСОБА_12 ОСОБА_9 повідомив, що йому потрібно закрити питання з кримінальним провадженням розпочатим щодо ряду компаній та, що він діє від імені вищого керівництва Центрального апарату СБ України. 
Наприкінці січня 2026 року, ОСОБА_9 при ОСОБА_10 зателефонував якійсь особі, сказав йому, що це з СБ України, після чого попрохав надати анкетні дані юристів, які підуть ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження до СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області. ОСОБА_10 повідомив, що 04.02.2026 їх юристи прибули до приміщення СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, однак всередину їх не пропустили. До них у кафе вийшов чоловік, на ім`я ОСОБА_13 (пізніше ОСОБА_9 йому пояснював, що це був заступник керівника СБ України у м. Києві та Київській області), який дав юристам декілька аркушів формату А4, на яких, було зазначено коротке формулювання майбутнього обвинувачення, а також вказав, що ситуація критична та потребує негайного вирішення.
19.02.2026 ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 деталі, у тому числі розмір неправомірної вигоди, яку необхідно буде надати. Надалі, 24.02.2026, у м. Сарни ОСОБА_10 зустрівся із керівником компаній - опонентів ОСОБА_12 , який повідомив зокрема про те, що ОСОБА_9 поїхав до м. Києва для обговорення питань пов`язаних із кримінальним провадженням, яке розслідується СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, щодо групи компаній «Амбер Гальбін». Також ОСОБА_12 повідомив, що з 23.02.2026 змінюються правила видобування бурштину, а тому всі хто хочуть видобувати бурштин мають платити за «квитки» по 400 доларів США за одну гідроустановку в день. Зі слів ОСОБА_12 , такі правила встановило керівництво УСБ України в Рівненській області, а впроваджувати їх буде нещодавно призначений заступник начальника «Юрійович» (т. 1, а. п. 92 - 97).
Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 15.03.2026, свідок повідомив про те, що 01.03.2026 у нього відбулась зустріч з ОСОБА_9 під час якої він зазначив, що домовився позитивно вирішити проблемне питання щодо кримінального провадження проти групи компаній «Амбер Гальбін» за 600 000 тис. дол. США і вмовив керівників ГУ СБ України у м. Києві та Київській області розбити цю суму на два платежі. Надалі ОСОБА_10 вказав, що 05.03.2026 у нього також відбулась повторна зустріч з ОСОБА_9 , під час якої він на гучному зв`язку говорив з « ОСОБА_14 » та називав його « ОСОБА_15 ». Свідок зрозумів, що це заступник ОСОБА_16 - ОСОБА_5 . Також під час цієї зустрічі ОСОБА_9 вказав на суму, яку він дає представникам місцевих правоохоронних органів. При цьому, ОСОБА_9 ще раз телефонував « ОСОБА_14 » та обговорював з ним варіант першого траншу у вигляді «5 пачок сигарет», натякаючи на 50 000 тис. дол. США, а також повідомив свідку, що « ОСОБА_13 » і « ОСОБА_17 » це «два київських топа» і, що « ОСОБА_13 » відповідальний за слідство.
Надалі, свідок пояснив, що 06.03.2026 він поїхав до м. Києва та зустрівся там з ОСОБА_9 в пабі «Бестія» і передав йому 50 000 тис. дол. США неправомірної вигоди. 10.03.2026 в офісному приміщені за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 21 відбулась зустріч ОСОБА_18 та юристів групи компаній «Амбер Гальбін» з адвокатом групи компаній «Амбер Майнінг» - ОСОБА_19 , контакти якого ОСОБА_10 надав ОСОБА_9 . В ході цієї зустрічі ОСОБА_20 повідомив яким саме чином буде «розвалюватись» кримінальне провадження та сказав, що він особисто контактує зі слідчим у справі. Також ОСОБА_20 пояснив, що вони повинні надати трьох підставних осіб на яких буде покладена уся відповідальність, бо по іншому «позитивно» справу вирішити не можна.
Після чого, 12.03.2026 та 13.03.2026, у ОСОБА_10 відбулись особисті зустрічі з ОСОБА_9 , на яких він по гучному зв`язку телефонував ОСОБА_5 та обговорював з ним те, що триває збір коштів, які мають бути привезені в Київ, на що співрозмовник емоційно реагував та пришвидшував його (т. 1, а. п. 159-163).
Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 17.03.2026, свідок повідомив, що 15.03.2026 протягом дня йому неодноразово телефонував ОСОБА_9 та нагадував про термінову необхідність передати йому раніше обговорену неправомірну вигоду у сумі 250 тис. доларів США для керівництва ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, а також 22 100 тис. дол. США для керівництва УСБ України в Рівненській області, оскільки заступник начальника ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 та заступник начальника УСБ України в Рівненській області ОСОБА_21 вимагають надати її саме 15.03.2026. Свідок повідомив ОСОБА_9 , що він зможе зібрати кошти лише 16.03.2026, на що ОСОБА_9 запропонував йому записати голосове повідомлення, в якому ОСОБА_10 має повідомити причини, через які він не може передати ОСОБА_9 кошти 15.03.2026, для того, щоб останній переслав це повідомлення, зокрема заступнику ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 . Надалі свідок повідомив, що зробив як вказав ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_9 скинув свідку фото екрана мобільного телефону, у якому було повідомлення від ОСОБА_5 : «Хреново звичайно. Тут тільки мені якось петляти, а він, щоб чим швидше вирішив. Якось воно криво виглядає». На що ОСОБА_9 написав: «Уговорил. Все ок». 
16.03.2026 приблизно о 12 год. 10 хв. ОСОБА_9 прибув до готелю «Трипільське сонце», зайшов до альтанки, де на нього чекав свідок, і під час спілкування передав ОСОБА_9 обумовлені грошові кошти у сумі 250 тис. доларів США для керівництва ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, а також 22 100 тис. дол. США для керівництва УСБ України в Рівненській області. Після чого, ОСОБА_9 повідомив, що 22 100 тис. дол. США він покладе окремо, бо ці кошти треба передати ОСОБА_11 , а 250 тис. доларів США він має передати ОСОБА_5 .
Після чого, ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_5 , під час розмови з яким на гучному зв`язку ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_5 , що він отримав кошти від свідка в повному обсязі. ОСОБА_5 відповів, що це дуже добре сказав, ОСОБА_9 їхати до нього на роботу (т. 1, а. п. 179 - 182).
Крім того, відповідно до змісту частини розсекречених протоколів негласних слідчих (розшукових) дій від 06.03.2026 (т. 2, а. п. 18 - 48), від 07.03.2026 (т. 2, а. п. 49 - 51), від 14.03.2026 (т. 2, а. п. 52 - 58), складених за результатами проведення аудіо- та відеоконтролю особи, вбачається спілкування ОСОБА_9 з ОСОБА_5 щодо умов отримання ОСОБА_9 від ОСОБА_10 неправомірної вигоди у розмірі 300 000 тис. дол. США за «вирішення питання» у кримінальному провадженні № 42025110000000024 за ст. 201 КК України стосовно групи компаній «Амбер Гальбін» для подальшої передачі, зокрема ОСОБА_5 . 
Дослідивши наведені матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що на момент оцінки слідчим суддею доводів клопотання прокурора, обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_5 17.03.2026, підтверджувалась зібраними матеріалами, в тому числі отриманими під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, з яких вбачається ймовірна причетність ОСОБА_5 до подій, викладених у повідомленні про підозру та клопотанні прокурора. 
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо недопустимості та неналежності доказів, наданих стороною обвинувачення, то такі доводи є більш релевантними до оцінки доказів з погляду їх достатності для постановлення рішення по суті обвинувального акта. Водночас такі доводи не свідчать про те, що згадані докази були здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що обумовлювало б їх визнання очевидно недопустимими на цьому етапі кримінального провадження. 
Колегія суддів зауважує, що на цьому етапі досудового розслідування слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Встановлення наявності складу злочину на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів та їх оцінка за критеріями належності, достатності та допустимості здійснюється виключно на стадії судового розгляду.
На підставі викладеного колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_5 .
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника про те, що зміна раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 від 25.03.2026, нівелює обґрунтованість повідомленої підозри від 17.03.2026. 
З матеріалів апеляційного провадження вбачається, що 17.03.2026 прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 42026000000000221 від 21.02.2026 ОСОБА_5 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (т. 1, а. п. 172 - 178).
18.03.2026 прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 до Вищого антикорупційного суду подано клопотання про застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т. 1, а. п. 1 - 14). 
18.03.2026 слідчий суддя Вищого антикорупційного суду розглянув вказане клопотання та постановив оскаржувану ухвалу (т. 2, а. п. 141 - 153).
Надалі, 25.03.2026 прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_5 було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, відповідно до якої сторона обвинувачення змінила кваліфікацію дій підозрюваного на ч. 5 ст. 4261 КК України (т. 3, а. п. 21 - 31).
Колегія суддів не може погодитись з наведеними доводами апеляційної скарги захисника, оскільки предметом оцінки слідчого судді були саме обставини ймовірного вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, викладені у клопотанні прокурора та повідомленні про підозру від 17.03.2026, і саме в розрізі цих обставин суд апеляційної інстанції може оцінювати рішення слідчого судді, з урахуванням тих матеріалів, які були надані слідчому судді та перебували у його розпорядженні на час прийняття оскаржуваного рішення.
Як вбачається з матеріалів апеляційного провадження, на момент розгляду клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 із новою правовою кваліфікацією його дій, не існувало, а відтак, кваліфікація дій підозрюваного за ч. 5 ст. 4261 КК України, не була предметом дослідження та оцінки слідчим суддею на момент постановлення оскаржуваного рішення.
Як вбачається з тексту повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25.03.2025, в ній стороною обвинувачення змінена правова оцінка дій підозрюваного та обставин, за яких такі дії, за переконанням сторони обвинувачення, були вчинені, при цьому змінена підозра стосується тих самих подій, які були викладені у первинному повідомленні про підозру від 17.03.2026. 
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що факт змінення раніше повідомленої ОСОБА_5 підозри не нівелює висновків слідчого судді, наведених в оскаржуваній ухвалі й встановлених межах дії повідомлення про підозру від 17.03.2026. Водночас наведені доводи захисника можуть бути оцінені слідчим суддею в порядку, визначеному ст. 201 КПК України.
Відтак, виходячи із принципу диспозитивності, який заснований на вільному використанні сторонами кримінального провадження своїх прав, передбачених КПК, з огляду на визначені ст. 404 КПК межі апеляційного перегляду, а також враховуючи предмет апеляційного оскарження, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Надалі колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги захисника в частині встановлених слідчим суддею ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.
Так, слідчий суддя вважав доведеним існування чотирьох ризиків, а саме: ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; ризику знищення, схову або спотворення речей чи документів, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних або інших осіб; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Реальне існування ризику підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з особою останнього, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Оцінюючи наявність ризику переховування колегія суддів вважає слушним посилання слідчого судді в тому числі на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.
Так, на момент розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , останній підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, який є особливо тяжким злочином, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Крім того, колегія суддів враховує, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрювався на той момент ОСОБА_5 віднесений законодавцем до категорії корупційних, у зв`язку з чим слідчим суддею правильно констатовано, що ОСОБА_5 не може розраховувати на застосування до нього заохочувальних заходів кримінально-правового впливу. 
Міра покарання, яке може бути призначена підозрюваному у випадку визнання його винним, не є вирішальним фактором, але на неї слід зважати при врахуванні наявності ризику переховування, відповідно до положень ст. 177 КПК України. Існуюча ймовірність притягнення у майбутньому підозрюваного до кримінальної відповідальності з усіма негативними для особи наслідками може мати значення при визначенні ризику переховування.
Заперечення ж захисником таких висновків, з підстав того, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується, не є вирішальними для колегії суддів. У цьому аспекті важливим є те, що ОСОБА_5 набув статус підозрюваного в актуальному провадженні лише 17.03.2026. Відтак ключовим фактором при оцінці ризику переховування має бути ймовірність вжиття особою відповідних дій та заходів саме після набуття статусу підозрюваного.
Колегія суддів вважає також обґрунтованим встановлення слідчим суддею ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Так, підозрюваний ОСОБА_5 в силу своїх професійних знань та службових можливостей, пов`язаних з проходженням ним служби у лавах СБ України, досконало обізнаний про порядок проведення досудового розслідування, негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД), технічні засоби фіксації, строки зберігання матеріалів та механізми їх знищення. В силу займаної на момент вчинення інкримінованого правопорушення посади ОСОБА_5 може прямо чи опосередковано впливати на підлеглих або залежних від нього осіб для знищення/викривлення матеріалів аудіо- відеофіксації, на яких зафіксовано спілкування з ОСОБА_9 під час яких був присутній ОСОБА_10 , або вживати заходи, спрямовані на спотворення доказів, які можуть мати істотне значення для кримінального провадження, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.
Оцінюючи ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків, колегія суддів враховує, що вплив може полягати у здатності особи завдяки її авторитету, особистим якостям, дружнім чи іншого роду стосункам, вносити певні суттєві корективи у показання таких осіб. Колегія суддів бере до уваги можливий характер взаємовідносин між підозрюваними та іншими особами, які вже допитані або ж будуть допитані як свідки у цьому кримінальному провадженні. А тому погоджується з висновками слідчого судді, що ОСОБА_5 може вжити заходів, щоб вплинути на таких осіб аби уникнути кримінальної відповідальності.
Колегія суддів враховує, специфіку отримання показань свідків судом (або безпосередньо, згідно з вимогами ст. 23 КПК України, або отримання їх в порядку ст. 225 КПК України), що обумовлює актуальність вказаного ризику до відповідної стадії судового розгляду.
Відтак, керуючись своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується зі слідчим суддею, що вірогідність такого ризику існує тою мірою, щоб бути підставою для застосування запобіжного заходу.
Також колегія суддів вважає, що наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що ОСОБА_5 для приховання своїх протиправних дій, використовуючи свої професійні навички та знання працівника Служби безпеки України, залучив до вчинення кримінального правопорушення пособника ОСОБА_9 , який розмовами, порадами, переконував ОСОБА_10 в необхідності передачі неправомірної вигоди, зокрема ОСОБА_5 у сумі 600 тис. доларів США, з яких ОСОБА_9 реально отримав від ОСОБА_10 для передачі саме ОСОБА_5 300 тис. доларів США. На переконання колегії суддів, підозрюваний ОСОБА_5 , використовуючи особисті зв`язки та контакти з працівниками правоохоронних органів, може вживати заходів для перешкоджання кримінальному провадженню, в чому може бути зацікавлений не лише він, а й інші підозрювані для уникнення кримінальної відповідальності.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів констатує, що встановлені слідчим суддею ризики не є абстрактними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо незаконності затримання ОСОБА_5 у порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування - ГСУ ДБР України внесено відомості до ЄРДР за № 42026000000000221 від 21.02.2026 за 4 ст. 368 КК України, щодо обставин кримінального правопорушення вчиненого за попередньою змовою групою осіб до якої входять військовослужбовці, які вимагають надання їм неправомірної вигоди в особливо великому розмірі за вчинення в інтересах того хто її надає дій з використанням наданої їм влади (т. 1, а. п. 1 - 2).
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_5 було затримано 16.03.2026 о 13 год 12 хв за адресою: м. Київ, пров. Аскольдів, 3-А на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України (т. 1, а. п. 164 - 169).
17.03.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України у межах вказаного кримінального провадження (т. 1, а. п. 172 - 178).
Захисник посилається на незаконне затримання підозрюваного та те, що вказане залишено поза увагою слідчого судді. Під час апеляційного розгляду захисник повідомив, що ним до слідчого судді Печерського районного суду у м. Києві подано скаргу в порядку ст. 206 КПК України, однак дотепер така не розглянута.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, зокрема лише у випадку, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.
Положеннями ч. 2 ст. 206 КПК України передбачено, коли слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
18.03.2026 слідчим суддею ВАКС було розглянуто клопотання прокурора та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави (т. 2, а. п. 141 - 153).
Дослідивши вищенаведене, колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
З вказаних положень кримінального процесуального закону вбачається, що питання законності затримання особи не входить в коло тих обставин від яких залежить постановлення слідчим суддею рішення за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Крім того, як вже зазначалось вище, законодавцем у ст. 206 КПК України встановлений загальний обов`язок слідчого судді щодо захисту прав людини й захисником було реалізоване відповідне право, шляхом звернення зі скаргою на незаконне затримання до слідчого судді відповідного місцевого суду.
Тому неврахування слідчим суддею доводів сторони захисту про незаконне затримання ОСОБА_5 не ставить під сумнів справедливість судового розгляду в цілому та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
За таких обставин вказані доводи захисника відхиляються колегією суддів, як необґрунтовані.
Що стосується розміру застави, визначеного слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, з яким не згоден прокурор, колегія суддів оцінює такі доводи апеляційної скарги прокурора наступним чином.
Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; наявність ризиків, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її внесення, а також за певних обставин розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України особі, підозрюваній чи обвинуваченій у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути наперед непомірним для нього.
Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб в особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню обставин у кримінальному провадженні.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).
Використання законодавцем терміну «у виключних випадках» є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не була заздалегідь непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості внесення застави.
Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквівалента відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду. Розмір збитків або ймовірної неправомірної вигоди для визначення розміру застави не є визначальним, адже судом мають враховуватися усі обставини кримінального провадження у сукупності.
Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор прохав застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 25 000 000 грн. Саме таку заставу прокурор вважав помірною з урахуванням обставин кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор також посилається на те, що слідчим суддею не повною мірою враховано специфіку кримінального правопорушення під час визначення розміру застави та дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 .
При цьому, слідчим суддею констатовано, що стороною обвинувачення не доведено необхідності встановлення розміру застави з перевищенням встановленого законом граничного розміру, з посиланням лише на розмір неправомірної вигоди.
Колегія суддів вказує, що предметом перегляду в апеляційному порядку є законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді на момент її постановлення, з урахуванням тих обставин та матеріалів, які були надані слідчому судді та існували на час постановлення оскаржуваного рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, на момент розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор не надав слідчому судді матеріали щодо майнового стану ОСОБА_5 , копії протоколів обшуку за результатами вилучення готівкових коштів у службовому кабінеті та за місцем проживання ОСОБА_5 , або даних щодо його можливостей оперувати певними активами або коштами, зокрема й такими, які офіційно могли не декларуватись особою. Обставини, на які посилається прокурор у доповненнях до апеляційної скарги, а саме, що при визначенні розміру застави слід врахувати суму вилучених коштів у службовому кабінеті ОСОБА_5 (28,8 тис. дол. США та 175 тис. грн), а також за місцем проживання останнього (793 900 грн та 200 дол. США), з урахуванням яких слідчий суддя мав би визначити розмір застави запропонований прокурором, не були предметом дослідження та оцінки слідчим суддею і в ході апеляційного розгляду прокурором не було доведено можливість використання судом таких відомостей, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 404 КПК.
З огляду на викладене, колегія суддів не враховує такі обставини, які не були предметом дослідження та оцінки слідчого судді.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині визначення розміру застави, та вказує, що запропонований прокурором розмір застави у сумі 25 000 000 грн є необґрунтованим, водночас як визначена слідчим суддею застава у розмірі 998 400 грн відповідатиме меті застосування запобіжного заходу у цьому провадженні та особі підозрюваного. 
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора.
Висновки суду.
Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Колегія суддів оцінила в сукупності всі обставини, що характеризують особу підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, відомості про його майновий стан, наявність у нього соціальних зв`язків, співмірність застосованого запобіжного заходу та покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків особі підозрюваного та обставинам провадження, і констатує, що слідчий суддя дійшов обґрунтованих висновків та постановив ухвалу, яка відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Водночас доводи апеляційних скарг захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому їх слід залишити без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 18.03.2026 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач          ОСОБА_1 

Судді           ОСОБА_2 

ОСОБА_3