ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/12440/25 
№ провадження 2/646/1347/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» Плугатирьов В. В.,
відповідачка ОСОБА_1 ,
представник відповідачки ОСОБА_2.,

розглянувши відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» в особі представника Плугатирьова В. В. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2023 по 01.11.2025 у розмірі 41 352,12 гривень.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних від № 1268 від 26 жовтня 2018 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території», передбачено, що на території Харківської області таким постачальником визначено Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут».
Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП № 505 від 19.06.2018).
Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору.
Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, та є однаковими для всіх споживачів.
Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» розміщені на його сайті для публічного доступу: zbutenergo.kharkov.ua.
Абзацом п`ятим пункту 13) розділу XVII Закону передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Згідно із пунктом 4.3 ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку Адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленим Кодексом комерційного обліку.
Згідно із пунктом 4.12. ПРРЕЕ розрахунки між Споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Акціонерне товариство «Харківобленерго» наділене виключним правом як адміністратор комерційного обліку та постачальник послуг комерційного обліку визначати обсяги електричної енергії, що спожита споживачем, шляхом отримання від споживача або самостійного здійснення зняття показників засобів обліку електричної енергії.
Відповідно до пункту 9.1.1. Кодексу комерційного обліку електричної енергії затвердженого Постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018, обмін даними комерційного обліку електричної енергії між АКО, ППКО та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів.
Позивач зазначає, що на підставі отриманої інформації про обсяги спожитої електричної енергії, постачальник електричної енергії розраховує її вартість, виходячи з умов договорів до яких приєднався споживач та виставляє споживачу рахунки на оплату.
Для надання доказів фактичного споживання електричної енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» направило відповідний запит до Акціонерного товариства «Харківобленерго».
У відповідь на запит позивача Акціонерне товариство «Харківобленерго» надало інформацію про фактичне споживання електричної енергії, з обсягами, спожитими по особовому рахунку № НОМЕР_1 .
Отже, у відповідності до вимог пунктів 4.3, 4.12, 4.13 ПРРЕЕ та пункту 9.1.1 ККОЕЕ, згідно із переданими від оператора системи розподілу Акціонерного товариства «Харківобленерго» даних щодо обсягів спожитої електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , постачальником проведено нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01 лютого 2023 року по 01 листопада 2025 року у розмірі 41 352,12 гривень.
Як зазначає позивач, відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власницею нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Той факт, що відповідачка з 01 грудня 2020 року є власницею нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , наявність факту споживання електричної енергії за вказаною адресою, а також факту оплати за спожиту електричну енергію не у спірний період є доказами того, що відповідачка приєдналась до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01 січня 2019 року.
Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 11, 16, 322, 509, 530, 526, 629 та 633 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2023 по 01.11.2025 у розмірі 41 352,12 гривень.
Окрім того, Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» просить стягнути з відповідачки на свою користь судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати з отримання інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно у розмірі 80,00 гривень.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання, призначене на 21 травня 2026 року, представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог.
Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що останнім часом місто Харків піддається масованим ракетним та дроновим атакам з боку Російської Федерації.
Вирішуючи питання щодо можливості проведення судового засідання та розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника, суд ураховує таке.

За змістом положень статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі представник відповідачки 09 березня 2026 року звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді через систему «Електронний суд», що свідчить про його обізнаність, зокрема, щодо предмета спору, стадії розгляду справи.
10 квітня 2026 року представником відповідачки подано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, яке не містило жодного конкретного обґрунтування необхідності такого відкладення. У вказаному клопотанні не наведено обставин, які б об`єктивно унеможливлювали участь відповідачки чи її представника у судовому засіданні, не зазначено причин неявки, не надано жодних доказів на підтвердження існування поважних причин для відкладення розгляду справи.
У судове засідання, призначене на 21 травня 2026 року, відповідачка та її представник повторно не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Разом із тим, подана відповідачкою заява про відкладення судового засідання також не містить конкретних та індивідуалізованих обставин, які б свідчили про неможливість її участі у розгляді справи. Зокрема, відповідачка посилалась виключно на загальну безпекову ситуацію у місті Харкові та масовані ракетні й дронові атаки, однак не зазначила, яким саме чином вказані обставини перешкодили їй або її представнику прибути до суду чи взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
Окрім того, відповідачка та її представник не подали відзиву на позов, письмових пояснень по суті спору, доказів на спростування позовних вимог чи інших процесуальних документів, які б свідчили про намір брати участь у розгляді справи та сприяти її вирішенню по суті, а також не заявляли клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Суд ураховує, що процесуальні права надані учасникам справи з метою належної реалізації принципів змагальності сторін та забезпечення можливості викласти свою правову позицію у справі, однак користування такими правами має здійснюватися добросовісно та не може бути спрямоване на створення штучних перешкод для розгляду справи.
Подання стороною відповідачки формальних та необґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи за відсутності належних доказів поважності причин неявки, неподання будь-яких процесуальних документів по суті спору та повторна неявка у судові засідання свідчать про використання процесуальних механізмів не з метою належної участі у процесі, а з метою безпідставного затягування розгляду справи та перешкоджання її своєчасному вирішенню.
Такі дії суперечать завданню цивільного судочинства, принципу розумності строків розгляду справи та є проявом недобросовісного користування процесуальними правами, що відповідно до положень статті 44 Цивільного процесуального кодексу України є недопустимим.
Відповідно до частини третьої статті статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Ураховуючи викладене вище, суд уважає за можливе провести судове засідання та розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника на підставі наявних у справі доказів.
На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
З 01 січня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 505 від 19 червня 2018 року та є постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП № 1268 від 26 жовтня 2018 року.
Позивач, як постачальник електричної енергії за вільними цінами, здійснює постачання електричної енергії з 01 січня 2019 року в порядку, визначеному правилами роздрібного ринку та на умовах договору постачання електричної енергії, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 на підставі договору дарування, виданого 01 грудня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та договору дарування, виданого 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно із розрахунком основного боргу за електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 , у період з 01 лютого 2023 року по 01 листопада 2025 року виникла заборгованість за електричну енергію у розмірі 41 352,12 гривень.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи спірні правовідносини виникли між постачальником електричної енергії - Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» та споживачем електричної енергії - фізичною особою ОСОБА_1 .

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення статті 322 Цивільного кодексу України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні.
До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору.
Постановою НКРЕКП від № 1268 від 26 жовтня 2018 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної-послуги на закріпленій території» передбачено, що на території Харківської області таким постачальником визначено Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут».
Згідно із пунктом 4.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14 березня 2018 року, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
У відповідності до пункту 4.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.
Згідно із пунктом 4.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).
Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «Харківенергозбут» розмішені на його сайті для публічного доступу: zbutenergo.kharkov.ua.
Пунктом 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до пункту 1) частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг.
Отже, з урахуванням наведених вище правових норм, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Як зазначено у статті 526 Цивільного кодексу України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Пунктом 5) частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині другій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1) частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5) частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18.
Оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що між Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини щодо постачання електричної енергії, які ґрунтуються на публічному договорі про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Відповідачка є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за яким відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , тому зобов`язана нести витрати, пов`язані з утриманням належного їй майна, зокрема, з оплати комунальних та інших наданих їй послуг, незалежно від того, чи користується вона ними безпосередньо чи ні.
З наданого позивачем розрахунку убачається, що за період з 01 лютого 2023 року по 01 листопада 2025 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим за адресою: АДРЕСА_1 , утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 41 352,12 гривень.
Отже, з урахуванням установлених фактичних обставин та вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію у заявленому розмірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Ураховуючи те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» задоволено у повному обсязі, суд уважає за необхідне стягнути з відповідачки на його користь судовий збір у сумі 2 422,40 гривень, а також витрати з отримання наявної у матеріалах справи інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно у розмірі 80,00 гривень.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за електричну енергію, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2023 по 01.11.2025 у розмірі 41 352 (сорок одна тисяча триста п`ятдесят дві) гривні 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» судові витрати за отримання інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно у розмірі 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 29 травня 2026 року.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», ЄДРПОУ: 42206328, місцезнаходження: вулиця Гоголя, будинок 10, місто Харків Харківської області; номер телефона: +380573413999, email: kanc@zbutenergo.kharkov.ua; 
Представники позивача: Плугатирьов Віталій Вікторович, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: вулиця Гоголя, будинок 10, місто Харків Харківської області, 61057; номер телефона: НОМЕР_3 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ; номер телефона: НОМЕР_5 ;
Представник відповідачки: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ; номер телефона: НОМЕР_7 , email: ІНФОРМАЦІЯ_3 

Суддя О. В. Іщенко