УХВАЛА

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 274/676/24
провадження № 61-4999ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської областівід 10 червня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 березня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про розірвання договору купівлі-продажу 3/4 частки квартири, зобов`язання вчинити дії, скасування запису про реєстрацію права власності,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили: розірвати договір купівлі-продажу частин квартири АДРЕСА_1 , з відстроченням платежу від 04 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковським Я. А., р. № 3504, укладеним між ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як покупцем; зобов`язати ОСОБА_1 повернути в натурі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 частки квартири АДРЕСА_1 ; скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис з реєстраційним номером №16903499 про реєстрацію за ОСОБА_1 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 грудня 2006 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1  укладено договір купівлі-продажу частини квартири з відстроченням платежу, відповідно до якого відповідач зобов`язався сплатити 80 800,00 грн протягом трьох банківських днів після отримання кредиту. Незважаючи на укладення 06 грудня 2006 року кредитного договору та забезпечення його іпотекою спірної квартири, відповідач свого основного обов`язку щодо оплати вартості квартири не виконав та грошові кошти позивачам не сплатив до цього часу. Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з вимогами виконати умови договору, однак вони залишилися без задоволення. Невиконання відповідачем обов`язку з оплати є істотним порушенням договору, оскільки позбавило позивачів того, на що вони розраховували при його укладенні.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 17 березня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суди виходили з того, що позивачами обрано неналежний спосіб судового захисту, оскільки такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову в частині розірвання договору купівлі-продажу, відповідно не підлягають до задоволення похідні позовні вимоги. 
11 квітня 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу. 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі 
№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики.
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про розірвання договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути майно та скасування запису про реєстрацію на це майно права власності.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.
Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
Справа № 274/676/24 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської областівід 10 червня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 березня 2025 року у справі № 274/676/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима 

П. І. Пархоменко