РІШЕННЯ
іменем України
Справа № 285/1647/26
провадження у справі № 2/0285/1546/26
21 травня 2026 року  м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
у складі: головуючої судді  Сташків Т. Г., 
за секретаря судового засідання  Матвіюк Т. М.,
сторони по справі: представник позивача Мохир Я. В., відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
УСТАНОВИВ :
20.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – ТОВ «Споживчий центр») звернулися до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 14.07.2025-100001403 від 14.07.2025 у розмірі 36381,05 грн та 2 662,40 грн судового збору.
Стислий виклад позовної заяви
В обґрунтування позову зазначають, що 14.07.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 14.07.2025-100001403, відповідно до умов якого відповідач 14.07.2025 отримала кредитні кошти в розмірі 12 000,00 грн на строк 184 дні, тобто до 13.01.2026, зі сплатою відсотків у розмірі 1% в день протягом усього періоду, зі сплатою комісії з надання кредиту, визначено розмір неустойки за порушення умов договору. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 36 381,05 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 000,00 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 18 360,00 грн, комісія за надання кредиту в розмірі 861,05 грн, неустойка у розмірі 5160,00 грн. З метою захисту своїх майнових прав змушені звернутись до суду.
Заяви, клопотання учасників справи.
У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його присутності. 
У відзиві від 01.04.2026 відповідач просила відмовити у задоволенні позову, оскільки вона не укладала кредитного договору, а позивачем не доведено належними доказами погодження нею умов кредитного договору, який долучений до позовної заяви. Також звертає увагу, що позивач зазначає про строк дії договору 6 днів, проте нараховує відсотки за 184 дні, тобто поза межами строку кредитування, що є незаконним. Нарахування пені у період дії воєнного стану суперечить вимогам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умова договору про встановлення комісії за обслуговування кредитного договору відповідно до частин 1, 2 ст. 11 та частини 5 ст. 12 Закону України “Про споживче кредитування” є нікчемною. Також матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів перерахування суми позики відповідачу.
У відповіді на відзив від 03.04.2026 представник позивача зауважив, що у відповідач у відзиві лише повністю заперечила позовні вимоги, проте не надала жодного доказу на підтвердження своїх заперечень чи на спростування доводів позивача. Наголосив, що підписання спірного договору здійснено за допомогою одноразового ідентифікатору, надісланого у смс-повідомленні на фінансовий номер відповідача, який остання зазначає як власний засіб зв`язку у відзиві. Надані докази видачі кредитних коштів відповідачем не спростовано. Оскільки відповідач не оспорювала умови договору щодо встановлення комісії, тому відсутні підстави для відмови у стягненні зазначеного платежу із відповідача. Нарахування неустойки здійснено відповідно до п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України “Про споживче кредитування” яка є спеціальною нормою у порівнянні з положеннями ЦК України.
Процесуальні дії у справі
23.03.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Клопотання відповідача про витребування доказів, викладене у відзиві від 01.04.2026, задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 не повідомляє про заходи, вжиті нею для отримання зазначеного доказу самостійно та (або) причини неможливості отримання такого доказу самостійно, тобто невідповідність клопотання вимогам п.4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України.
У судове засідання 20.04.2026, 21.05.2026 сторони не з`явилися.
Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, у заявах клопотали провести розгляд справи без їх участі, тому суд проводить розгляд на підставі наявних доказів у справі. 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 14.07.2026 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 14.07.2025-100001403, відповідно до умов якого відповідач 14.07.2025 отримала кредитні кошти в розмірі 12 000,00 грн на строк 184 дні, тобто до 13.01.2026, зі сплатою відсотків у розмірі 1% у день протягом всього періоду користування кредитом, зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 2400,00 грн. Кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на картку НОМЕР_1 .
Відповідно до повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 12.03.2026 відповідно до договору на переказ коштів, укладеного із ТОВ «Споживчий центр», товариством перераховано номер картки НОМЕР_2 кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн 14.07.2025 о 15:01:38 на за договором кредиту № 14.07.2025-100001403.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Споживчий центр» станом на 09.03.2026 ОСОБА_1 має заборгованість за договором № 14.07.2025-100001403 від 14.07.2025 у розмірі 36 381,05 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 000,00 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 18 360,00 грн, заборгованість за комісією в розмірі 861,05 грн, заборгованість за штрафами у розмірі 5160,00 грн.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно із положеннями статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Із статей 1046-1049 ЦК України слідує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Також позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
При цьому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позивач має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки (Постанова ВП ВС від 28.03.2018 № 444/9519/12, Постанова ВС від 01.09.2022 № 225/3427/15-ц).
Крім того, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо)(п. 31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 № 496/3134/19).
Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Кредитний договір № 14.07.2025-100001403 від 14.07.2025 укладений між позивачем та ОСОБА_1 у електронній формі відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту та суму відсотків, комісії, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо.
Відповідачем узгоджено умови договору шляхом отримання пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від ТОВ «Споживчий центр», направлення заявки про видачу кредиту та відповіді позичальника про прийняття пропозиції, які підписані учасниками договору електронними підписами, зокрема, зі сторони відповідача ОСОБА_1 із використанням фінансового номеру телефону НОМЕР_3 із використанням одноразового ідентифікатору.
Також позивачем доведено факт отримання грошових коштів у розмірі 12 000,00 грн відповідачем та факт неналежного виконання ним своїх договірних зобов`язань.
Про отримання відповідачем кредиту свідчить повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення», в якому зазначено повний номер картки клієнта, суму, дату та час перерахування коштів, посилання на виконання кредитного договору № 14.07.2025-100001403. 
Суд враховує, що маска картки, зазначена у спірному договорі, співпадає із номером картки, зазначеної у повідомленні фінансової установи, яка надавала послуги з переведення коштів, також відповідає сума коштів та точний час їх перерахування та трактує зазначений доказ як належний, оскільки відповідач не надала доказів на його спростування. 
Крім того, 20.08.2025 відповідачем внесено на виконання умов договору 6098,95 грн, що свідчить про наявність між сторонами фактичних кредитних правовідносин.
На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості, який відповідачем у порядку, визначеному ЦПК України, також не спростований. 
При перевірці правильності розрахунків суд звертає увагу, що відсотки та комісія нараховані відповідно до узгоджених умов у договорі № 14.07.2025-100001403, відсотки за користування кредитними коштами нараховані у межах строку кредитування, розмір денної процентної ставки відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» щодо її максимального розміру.
Також суд звертає увагу, що позивач не ставить питання про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, у договорі сторони узгодили лише про сплату комісії, пов`язаної із наданням кредиту.
Одночасно суд вважає помилковою позицію позивача, що у питанні про стягнення неустойки слід застосовувати положення Закону України «Про споживче кредитування» як спеціальні норми, оскільки Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048 /17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)). 
Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) необхідно відмовити відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак позивачем частково доведено порушення його майнових прав відповідачем.
Висновки за результатами розгляду позовної заяви
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. 
За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 14.07.2025-100001403 від 14.07.2025 у розмірі  31 221,05 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 000,00 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 18 360,00 грн, заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 861,05 грн.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2284,79 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного тексту рішення 21 травня 2026 року.

Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А; код ЄДРПОУ 37356833);
відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя      Тетяна СТАШКІВ