Справа № 195/388/26
2/195/308/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
(заочне)
04.06.2026 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області 
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді – Кондус Л.А., при секретарі – Дєєвої Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел. Томаківка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8670468 від 16.01.2025 у розмірі 13880,00 грн.
Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.01.2025 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 8670468 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
На виконання умов кредитного договору, 16.01.2025 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» на платіжну картку № 4102-32ХХ-ХХХХ-4973 відповідача. 
Проте, в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 6500,00 грн.
03.12.2025 між Первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 03122025 (далі — Договір факторингу 1), відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Відповідно до Реєстру боржників № Б/Н від 03.12.2025 до Договору факторингу 1 та Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 03.12.2025 до Договору факторингу 1, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. 
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 22 930,00 грн., яка складається з: 6500,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 7380,00 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 9050,00 грн. — заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи)
Разом з цим, позивач зазначає, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, у зв`язку з чим загальний розмір грошових вимоги до стягнення становить 13880,00 грн. 
У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість, а також судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Ухвалою судді від 01.04.2026 відкрито спрощене провадження у цій справі. Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами.
Позивач просить розглянути справу за його відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток, одна з яких поштовою кореспонденцією повернулася з відміткою «адресат відсутній» та шляхом оголошення через вебпортал Судова влада. Будь яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
З урахуванням того, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки представник позивача у своїй письмовій заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України  фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
16.01.2025 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 8670468 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
На виконання умов кредитного договору, 16.01.2025 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» на платіжну картку № 4102-32ХХ-ХХХХ-4973 відповідача. 
Проте, в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 6500,00 грн.
03.12.2025 між Первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 03122025 (далі — Договір факторингу 1), відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Відповідно до Реєстру боржників № Б/Н від 03.12.2025 до Договору факторингу 1 та Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 03.12.2025 до Договору факторингу 1, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. 
Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 22 930,00 грн., яка складається з: 6500,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 7380,00 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 9050,00 грн. — заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.13-19), випискою з особового рахунку за Договором про надання споживчого кредиту за період 03.12.2025 — 15.02.2026 (а.с.20).
Однак позивач зазначає, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, у зв`язку з чим загальний розмір грошових вимоги до стягнення становить 13880,00 грн.  
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 01.04.2026 АТ «СЕНС БАНК» надав інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 банком дійсно було емітовано відповідну банківську картку, та направлено виписки по рахунку за період з 25.01.2025 по 30.01.2025. за період з 16.01.2025 по 21.01.2026, де вбачається зарахування коштів у сумі 5000,00 грн. та 1500,00 грн. (а.с.96-98).
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав кредитний договір № 8670468 від 16.01.2025 з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», отримав кредитні кошти, однак не виконав зобов`язання за кредитним договором, тому з нього на користь позивача слід стягнути тіло кредиту у розмірі 6500,00 грн.
Однак щодо розміру процентів, які погоджено сторонами та за якими заборгованість більша за фактично отримані позичальником кошти, слід зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як було зазначено вище сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування та відповідно до розрахунку заборгованості він складає 7380,00 грн.
Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення відповідачем договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Отже, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які у 1,1 рази перевищують саму суму позики і є явно завищені з огляду на сам розмір позики, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України " Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 7380,00 грн. не є співмірною сумі кредиту у 6500,00 грн. за вищевказаним кредитним договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру процентів за вказаним договором до  розміру отриманих відповідачем кредитних коштів, тобто до 6500,00 грн. При визначенні розміру процентів суд виходить з розміру облікової ставки НБУ та строку дії договору кредиту.
Позивач просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд встановив, що понесені ТОВ «Юніт Капітал» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 з переліком видів послуг адвоката (а.с.21-22); додатковою угодою №25771507101 до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 (а.с.23); актом прийому-передачі наданих послуг від 15.02.2026 (а.с.24), яким визначено вартість години роботи Адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», що в загальній сумі складає 7000 грн.
Водночас, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.   
Згідно з частиною шостою ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, оскільки відповідач умови за вказаним договором належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги частково, стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” заборгованість за кредитним договором № 8670468 від 16.01.2025 у розмірі 13000,00 грн. (тринадцять тисяч гривень 00 коп.), з яких: 6500,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 6500,00 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 2493,60 грн. (13000,00/13880,00 х 2662,40 =2493,60 грн.) та витрати на правничу допомогу 6556,19 грн (13000,00/13880,00 х7000,00=6556,19). 
Керуючись ст.ст. 3, 4,9, 76-80, 83, 141, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265, 274-275, 280-284 ЦПК, суд 
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” заборгованість за кредитним договором № 8670468 від 16.01.2025 у розмірі 13000,00 грн. (тринадцять тисяч гривень 00 коп.), з яких: 6500,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 6500,00 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ” понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2493,60 грн. (дві тисячі чотириста дев`яносто три грн. 60 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6556,19 грн. (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят шість грн. 19 коп.).
Відомості про сторони у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “ЮНІТ КАПІТАЛ”, місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки 34, ЄДРПОУ 43541163.
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:	  	Л. А. Кондус