ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11064/26	Головуючий у 1-й інстанції Базан Л.Т. 	
Провадження № 33/817/347/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: потерпілої ОСОБА_1  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. 
Як визнав суд, ОСОБА_2 04.05.2026 року о 17 год. 15 хв. перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме висловлював словесні образи в її сторону, внаслідок чого була завдана шкода її психічному здоров`ю, чим порушив вимоги п.3, 14 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім цього, ОСОБА_2 04.05.2026 року о 15 год. 30 хв. перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме висловлював словесні образи в її сторону, шарпав за одяг, наносив стусани у присутності доньки ОСОБА_3 , 2018 року народження, внаслідок чого була завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю, чим порушив вимоги п.3, 14 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вважає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що вини своєї не визнавав та вважає себе невинуватим у вчиненні домашнього насильства щодо своєї дружини ОСОБА_1 .
Стверджує, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи, не було всебічно, повно та об`єктивно досліджено всі обставини справи, як цього вимагають ст. 245,280 КУпАП.
На переконання апелянта, у матеріалах справи відсутні належні докази вини ОСОБА_2 , а саме висновки лікарів, докази тілесних ушкоджень, показання незалежних свідків, належно досліджені відеозаписи.
Вказує, що в силу певних вад по стану здоров`я, а також те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, останній не міг завдати будь-яких ушкоджень ОСОБА_1 .
Звертає увагу на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 22 травня 2026 року містить лише формальний перелік доказів без аналізу їх допустимості, належності та достатності.
Зазначає, що у протоколах про адміністративні правопорушення не вказано чи була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілій, а також не конкретизовано в чому саме полягало домашнє насильство, а тому вони не відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Одночасно, ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_2 копію постанови суду першої інстанції останній особисто отримав 28.05.2026 року.
В судове засідання особа ОСОБА_2 , як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, не з`явився; подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, проте не навів жодних доказів щодо наявності поважних причин його неявки.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, зважаючи, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 належним чином був повідомлений апеляційним судом про дату, час та місце судового розгляду, проте в судове засідання не з`явився та не надав суду доказів поважності причин його неявки в судове засідання, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.
Заслухавши потерпілу ОСОБА_1 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходжу до наступних висновків. 
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до ч.2 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. 
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги копію постанови суду першої інстанції ОСОБА_2 отримав особисто 28.05.2026 року.
Апеляційну скаргу подано 03 червня 2026 року (а.с. 28).
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом першої інстанції ці вимоги закону в повній мірі були дотримані та обґрунтовано ухвалено рішення, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства — особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у буль-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 04.05.2026 року о 17 год.15 хв., перебуваючи в в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме висловлював словесні образи в її сторону, внаслідок чого була завдана шкода її психічному здоров`ю.
Крім цього, ОСОБА_2 04.05.2026 року о 15 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме висловлював словесні образи в її сторону, шарпав за одяг, наносив стусани у присутності доньки ОСОБА_3 , 2018 року народження, внаслідок чого була завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю.
Ці обставини відображені у протоколах про адміністративні правопорушення від серії ВАД №781944 від 14.05.2026 року та ВАД № 781620 від 13.05.2026 року та об`єктивно стверджуються іншими доказами, що були предметом дослідження місцевого суду та отримали належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Зокрема, поясненням потерпілої ОСОБА_1 , наданих нею при оформленні протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вона повідомила поліцейським про обставини, за яких її чоловік ОСОБА_2 , 04.05.2026 р., перебуваючи в станів алкогольного сп`яніння, вчинив відносно неї домашнє насильство.
В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 підтвердила надані нею пояснення та повідомила, що 04.05.2026 р. близько 15 год. 30 хв. за місцем проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , куди вона приїхала з дочкою за своїми речами, її тепер уже колишній чоловік ОСОБА_2 висловлював до неї образи нецензурними словами, шарпав за одяг та наносив стусани. Надалі, того ж дня приблизно о 17 год. 15 хв., за місцем її проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 погрожував їй фізичною розправою. У зв`язку з цим вона повідводила поліцію про вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного та фізичного характеру. 
Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 14.05.2026 року, яким поліцейський, на підставі положень ст.25 Закону України “Про запобігання та протидію домашньому насильству” у зв`язку з існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, заборонив вхід та перебування в місці проживання потерпілої ОСОБА_1 , а також будь який спосіб контактувати з потерпілою строком на 4 доби. (а. с.7)
Рапортами працівників поліції, у яких відображені обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП. (а. с.2,15)
Протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення на іншу подію від 04.05.2026 року. (а.с. 3,16).
Відеозаписом, яким зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
Доводи апелянта про те, що у протоколах про адміністративні правопорушення не вказано чи була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілій, а також не конкретизовано в чому саме полягало домашнє насильство, на що звертає увагу апелянт, на думку суду, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки такі відомості відображені в долучених до матеріалів справи доказах, які з достатньою повнотою дозволяють ідентифікувати місце вчинення правопорушення, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині постанови Тернопільського міськрайонного суду від 22.05.2026 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази вини ОСОБА_2 , а саме висновки лікарів, докази тілесних ушкоджень потерпілій, показання незалежних свідків, а тому фізичне насильство не застосовувалось, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги з наступних підстав.
Домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Виходячи зі змісту апеляційної скарги, доводи ОСОБА_2 зводяться фактично до незгоди з оцінкою доказів, наданої судом першої інстанції, та наведеною ним суб`єктивною оцінкою обставин події без урахуванням досліджених судом доказів та без урахування пояснень потерпілої і співставлення з іншими доказами у справі. 
При цьому апеляційний суд суд звертає також увагу, що в суді першої інстанції ОСОБА_2 , як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень повністю визнав, розкаявся та запевнив, що більше такого не повториться. 
Перевіркою матеріалів справи не встановлено, щоб суд першої інстанції допустив істотні порушення норм матеріального чи процесуального права або здійснив явно формальну чи логічно неприйнятну оцінку доказів.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно, з дотриманням вимог ст.251 КУпАП дослідив докази у справі та відповідно до ст.252 КУпАП дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтовуваного висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
З огляду на викладене, вважаю, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року відносно ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2026 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя