ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6909/26 Справа № 213/714/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 213/714/26 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
сторони:
позивач Комунального підприємства «Кривбасводоканал»
відповідачі   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року, яке ухвалено суддею Нестеренком О.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 квітня 2026 року, 
УСТАНОВИВ:
В лютому 2026 року Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» (надалі - КП «Кривбасводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Позовна заява мотивована тим, що КП «Кривбасводоканал» надає послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення населенню, зокрема, за адресою проживання та реєстрації відповідачів: АДРЕСА_1 , які зобов`язані здійснювати оплату цих послуг, згідно з особового рахунку і встановлених тарифів.
Відповідачі, в порушення норм чинного законодавства, нехтують своїми обов`язками споживачів в частині щомісячної, повної оплати за отримані послуги, внаслідок чого сума основного боргу за отримані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, за період з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2023 року, становить 81 611,02 грн.
Заборгованість по абонентській платі, за період з 01 серпня 2023 року по 30 листорада 2025 року, складає 560 грн.
Також, на підставі ст. 625 ЦК України, за порушення грошових зобов`язань, відповідачам, за період з 01 січня 2024 року по 30 вересня 2025 року, нараховано 3% річних у розмірі 535,32 грн, втрати від інфляції у розмірі 1 588,77 грн, що разом з сумою боргу становить 83 735,11 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 81 051,02 грн, абонентську плату у розмірі 560 грн, 3% річних у розмірі 535,32 грн, втрати від інфляції у розмірі 1 588,77 грн, судовий збір у розмірі 3 328 грн.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2023 року у загальному розмірі 59 552 грн 85 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, заборгованість за абонентське обслуговування, 3% річних та інфляційні втрати за період з 01 грудня 2023 року по 30 листопада 2025 року у загальному розмірі 24 182 грн 26 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Кривбасводоканал» судовий збір у розмірі 1 183 грн 50 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» судовий збір у розмірі 2 144 грн 50 коп. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крамчанін О.В., просить скасувати рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові КП «Кривбасводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити повністю та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строків позовної давності за період до лютого 2023 року.
Крім того апелянт наголошує на наявність у ОСОБА_1 статусу ветерана війни та особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, що надає йому право на пільги з оплати комунальних послуг. Також наголошує про фактичне непроживання за адресою реєстрації у період з 07 листопада 2022 року по 04 липня 2023 року у зв`язку з проходженням військової служби, та, як наслідок, некористування послугами водопостачання та водовідведення. 
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач КП «Кривбасводоканал» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ціна позову у даній справі становить 83 735,11 грн, що менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 з 02 грудня 2003 року по теперішній час зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою з 25 листопада 2013 року по 01 листопада 2023 року (згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 2340182 від 16 лютого 2026 року).
КП «Кривбасводоканал» надавалися послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення до вказаного житлового приміщення відповідно до чинних тарифів.
Фактичне споживання води підтверджується матеріалами справи, а оплата за надані послуги здійснювалася неналежним чином.
Розмір заборгованості за надані послуги, згідно з наданими позивачем розрахунками та не спростований відповідачами, становить: за період з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2023 року (солідарно): 59 472,85 грн - заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення.
За період з 01 грудня 2023 року по 30 листопада 2025 року (з ОСОБА_1 ) 21 578,17 грн - заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення.
3% річних складає 535,32 грн та інфляційні втрати - 1 588,77 грн нараховані за період з 01 січня 2024 року по 30 листопада 2025 року.
Заборгованість за абонентське обслуговування: за період з 01 серпня 2023 року по 30 листопада 2023 року (солідарно) - 80 грн; за період з 01 грудня 2023 року по 30 листопада 2025 року (з ОСОБА_1 ) - 480,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.
Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, КП «Кривбасводоканал» має право на стягнення трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Частиною третьою статті дев`ятої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII визнчено, що дєздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначених норм, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 02 грудня 2003 року по теперішній час. ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою з 25 листопада 2013 року по 01 листопада 2023 року.
Тому відповідачі несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, з послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 25 листопада 2013 року по 01 листопада 2023 року, а відповідач ОСОБА_1 одноособову з 02 грудня 2003 року до 30 листопада 2023 року, й доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення та абонентської плати, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Кривбасводоканал», й відповідачем ОСОБА_2 правильність нарахування боргу не спростовано, як і не надано власного розрахунку заборгованості.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки, неправомірними діями відповідачів, позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд першої інстанції дійшов вірноого висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.
Таким чином, згідно розрахунку позивача, з яким позгодився суд першої інстанції та який не спростований відповідачем в апеляційній скарзі, стягненню з відповідачів підлягають інфляційні втрати та 3% річних у періоді, встановлені судом першої інстанції.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача Коваленка О.В. про те, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строків позовної давності за період до лютого 2023 року, з огляду на наступне.
Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються настрок дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Зазначені зміні вступили в силу з 02 квітня 2020 року.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 11 березня 2020 року № 211 в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діяв до 30 червня 2023 року.
Таким чином, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину.
Крім того, відповідно до п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30 березня 2020 № 540-IX, тобто з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.
Наведені вище норми передбачають, що строки позовної давності, визначені статтею 257 ЦК України, були зупинені у період з 02 квітня 2020 року до 03 вересня 2025 року включно. Цей період охоплює як карантинні обмеження, так і період дії воєнного стану.
Відповідно, перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами позивача фактично відновився з 04 вересня 2025 року. Позивач звернувся до суду з позовом 13 лютого 2026 року, тобто менш ніж через п`ять місяців після відновлення перебігу позовної давності.
Отже, спір виник з приводу стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01 січня 2015 року по 30 листопада 2025 року, таким чином, розрахунок заборгованості здійснений у межах строку позовної давності.
Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача Коваленка О.В. про наявність у ОСОБА_1 статусу ветерана війни та особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, що надає йому право на пільги з оплати комунальних послуг, та про фактичне його непроживання за адресою реєстрації у період з 07 листопада 2022 року по 04 липня 2023 року у зв`язку з проходженням військової служби, та, як наслідок, некористування послугами водопостачання та водовідведення, оскільки пільга на оплату комунальних послуг надається Пенсійним фондом України у грошовій формі після звернення особи із відповідною заявою. КП «Кривбасводоканал» не є органом, що призначає та виплачує пільги. Доказів того, що ОСОБА_1 звертався до уповноважених органів для оформлення пільги та отримував відповідну компенсацію, матеріали справи не містять. Відсутність врахування пільги в розрахунку заборгованості не є порушенням прав відповідача, оскільки підприємство-надавач послуг не має повноважень самостійно зменшувати нарахування без відповідного рішення уповноваженого органу. 
Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження.
ОСОБА_1 на підтвердження тимчасової відсутності за адресою реєстрації у період з 07 листопада 2022 року по 04 липня 2023 року надав довідку № 276 від 25 лютого 2026 року про проходження військової служби.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 звертався до КП «Кривбасводоканал» із заявою про тимчасове припинення нарахування плати за послуги на період своєї відсутності, як то передбачено п. 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович,- залишити без задоволення. 
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: