Справа №592/21074/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2018/26 	
Категорія - 99 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Черних О.М.,
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 

у присутності заявника  ОСОБА_1 
заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Демченко Марини Олександрівни 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2026 року у складі судді Корольової Г.Ю., ухваленого в м. Суми, 
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У грудні 2025 року ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою.
Свої вимоги мотивувала тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації у м. Москва помер її батько,  ОСОБА_2 . Факт смерті відбувся на території російської федерації, де неможливо отримати медичний документ встановленого зразка, який може бути прийнятий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», а наявні документи, що стосуються підтвердження факту його смерті, не відповідають законодавству України. Вказує, що у неї немає можливості звернутися до міністерства юстиції рф або посольства рф, тому вона фактично позбавлена можливості у належний спосіб оформити і легалізувати свідоцтво про смерть її батька. Встановлення факту смерті необхідно заявнику, зокрема, для оформлення спадщини.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд встановити факт смерті громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Марс Тельченського району Орловської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва російської федерації.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2026 року задоволено заяву ОСОБА_1 .
Установлено факт смерті громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у с. Марс Тельченського району Орловської області та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Москва, рф.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про встановлення факту смерті, суд першої інстанції виходив з того, що смерть батька заявника – ОСОБА_2 настала  ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва російської федерації. При цьому,  ОСОБА_1 позбавлена фізичної можливості звернутися із заявою про видачу їй свідоцтва про смерть ОСОБА_2 на території рф та апостилювання цього документа відповідними органами. Фактично за відсутності оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 заявник, як спадкоємець за законом після смерті батька, позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що заявником до суду першої інстанції на підтвердження факту смерті було надано свідоцтво про смерть  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 від 10 липня 2025 року, що видане 97750131 органом ЗАГС м. Москви № 131 багатофункціональним центром надання державних послуг району Південне Тушино. Тобто факт державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований на території іншої держави, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.
Вказує, що суд послався на приписи статті 317 ЦПК України, яка регулює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Однак, особа, відносно якої встановлювався факт смерті, померла у м. Москва російської федерації. Відповідними державними органами вказаної держави було видано свідоцтво про смерть. Отже, указані норми не можуть бути застосовані до цих правовідносин.
Також Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було подано до апеляційного суду відповідь на відзив, в якому просить відзив на апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Україниу судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Від ОСОБА_1 надійшов до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Вказує, що доводи, наведені в апеляційній скарзі заінтересованої особи, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції правильно вирішив справу з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дотриманням рекомендацій ЄСПЛ щодо вибору ефективного способу захисту порушеного права та забезпечення принципу процесуальної економії, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, підтримала, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. 

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дочкою  ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 26 червня 1971 року Ленінським рай. ЗАГС м. Ворошиловграда (а.с. 9).
Після реєстрації шлюбу заявник змінила прізвище на « ОСОБА_4 », а у подальшому на - « ОСОБА_5 » (а.с. 10-12).
28 травня 1996 року ОСОБА_2 Ленінським РВ УМВС України в Луганській області видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 (а.с. 13-14).
22 травня 2003 року ОСОБА_2 . Луганським облвійськоматом видано посвідчення серії НОМЕР_4 ветерана військової служби (а.с. 17).
16 січня 2008 року ОСОБА_2 видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 (а.с. 15).
04 серпня 2008 року ОСОБА_2 . Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Луганську ради видано посвідчення серії НОМЕР_6 (а.с. 16).
У листопаді 2014 року ОСОБА_2 у м. Москві російської федерації проходив огляд лікаря та з 08 лютого 2017 року по 20 березня 2017 року проходив променеву терапію у федеральній державній бюджетній установі російському онкологічному науковому центрі імені М.М. Блохіна (а.с. 18-19).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 липня 2025 року 97750131 органом ЗАГС м. Москви № 131 багатофункціональним центром надання державних послуг району Південне Тушино, ОСОБА_2 , громадянин російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Марс Тельченського р-ну Орловської обл., помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 10 липня 2025 року було складено запис акту про смерть № 170259775013100333006, місце смерті: російська федерація, м. Москва (а.с. 21).
Відповідно до довідки про смерть від 10 липня 2025 року № С-00841, яка підписана керівником органу, що надає державну послугу (уповноваженим працівником), ОСОБА_6 та скріплена печаткою органу ЗАГС м. Москви № 131, ОСОБА_2 , громадянин російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті: російська федерація, м. Москва, причина смерті: хвороба (вказаний діагноз) (а.с. 20).
За змістом довідки про кремацію № 39986, виданою ритуальним сервісом крематорію АТ «ВПБ», тіло померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , піддано кремації 14 липня 2025 року, прах виданий 18 липня 2025 року (а.с. 22).
У листі Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України №6.5-1835/6-25 від 04 лютого 2026 року вказано, що за інформацією Управління ДМС України в Луганській області, є підстави вважати  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України. За інформацією територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження, і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії), відомості щодо оформлення ОСОБА_2 документів для виїзду за кордон на постійне проживання відсутні (а.с. 37).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 (далі - Інструкція).
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила), встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
За пунктом 7 Правил документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.
У статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (далі - Гаазька конвенція 1961 року). Гаазька конвенція 1961 року набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.
Частинами 1, 2 статті 1 Гаазької конвенції 1961 року передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (далі – Конвенція 1993 року), укладеної між державами - членами СНД, зокрема, Україною і російською федерацією, та ратифікованою Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом з тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до вказаного Закону дію Конвенції 1993 року було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції 1993 року, у тому числі, і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Проте з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінетом Міністрів України було врегульоване питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінетом Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації.
Встановлено, що факт смерті батька заявника – ОСОБА_2 на території російської федерації у м. Москва зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Органом 977501312 ЗАГС м. Москви № 131 багатофункціональним центром надання державних послуг району Південне Тушино складено актовий запис про смерть № 170259775013100333006 від 10 липня 2025 року. Про смерть ОСОБА_2 органом 97750131 ЗАГС м. Москви № 131 багатофункціональним центром надання державних послуг району Південне Тушино видано відповідне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 21), копія якого наявна у заявника.
З копії свідоцтва про смерть слідує, що його видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави (російської федерації), на території якої помер батько ОСОБА_1 , містить необхідні реквізити, в силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року № 107, не потребує засвідчення апостилем і подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України.
У зв`язку з цим необхідність у реєстрації факту смерті ОСОБА_2 компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видачі українського свідоцтва про смерть відсутня.
ОСОБА_1 не позбавлена можливості використовувати свідоцтво про смерть свого батька, яке видане компетентними органами іноземної держави у будь-яких правовідносинах на території України, зокрема, щодо оформлення спадщини тощо.
Встановивши, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої помер батько заявника, підстав для встановлення факту смерті немає.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, внаслідок чого безпідставно встановив факт, який не передбачав підтвердження в судовому порядку.
За встановлених обставин справи, колегія суддів доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Враховуючи, що Відділ державної реєстрації актів цивільного стану м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є заявником у цій справі, у зв`язку із задоволенням його апеляційної скарги, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 908 грн 40 коп.
Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 908 гривень 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: А.О. Замченко 

О.М. Черних