ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________ _____________________________
Справа № 638/3599/26    Головуючий І-ї інстанції – Штих Т.В.
Провадження № 33/818/1411/26    
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 травня 2026 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду Гєрцик Р.В., перевіривши апеляційну скаргу захисника Козловської Т.В. на постанову судді Шевченківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою судді Шевченківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та стягнуто з нього на користь держави суму судового збору в розмірі 665 грн. 60 коп.

 
25 квітня 2026 року захисник Козловська Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій за її змістом просить скасувати постанову суду першої інстанції, а також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення.

 
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що повний текст оскаржуваної постанови був отриманий ОСОБА_1 лише 18.04.2026 року через застосунок «Дія». Крім того, стороні захисту було надано доступ до матеріалів судового провадження у підсистемі «Електронний суд» тільки 24.04.2025 року, що об`єктивно унеможливлювало своєчасне ознайомлення з матеріалами справи та підготовку повноцінної, мотивованої апеляційної скарги.

 
Перевіряючи доводи, викладені захисником Козловською Т.В. у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2026 року, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
 
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у справах про адміністративні правопорушення врегульовано КУпАП. Зокрема, подання апеляційної скарги на постанову судді, винесеної за наслідками розгляду справи, заяви чи клопотання учасника провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.
Зокрема, відповідно до Рішення ЄСПЛ «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року в п. 53 якого зазначено, що «… право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмежуванням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави…», тобто, уникнення зловживання суб`єктами такими правами.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Таким чином, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її ухвалення.
Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок при здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (справа «Рябих проти Росії», заява №52854/99, рішення від 24.07.2003р.- пункти 51-52; справа «Науменко проти України», заява №41984/98, рішення від 09.11.2004р. - пункт 91).
Так, 09.04.2026 року постановою судді Шевченківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у межах санкції вказаної статті, стягнуто суму судового збору.

 
Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що адвокат Козловська Т.В. приймала участь у судовому засіданні районного суду 09.04.2026 року, надавала власні пояснення та заперечення, відповідала на запитання, заявляла клопотання. (протокол судового засідання №6227181, а.с.81-82)

 
Строк на апеляційне оскарження вище зазначеного рішення суду першої інстанції закінчився 20 квітня 2026 року (з урахуванням вихідних днів). Однак, з апеляційною скаргою захисник Козловська Т.В. звернулася лише 25.04.2026 року, тобто, поза межами строку на апеляційне оскарження.

 
При цьому, посилаючись на отримання повного тексту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 лише 18.04.2026 року через застосунок «Дія», захисник не наводить обгрунтованих причин, які об`єктивно завадили їй, як фахівцю у галузі права, отримати таку копію раніше, та у межах строку на апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу.

 
При цьому, апеляційний суд враховує, що згідно даних ЄДРСР, які знаходяться у вільному доступі, постанова судді Шевченківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2026 року була надіслана судом та зареєстрована 10.04.2026 року, а загальний доступ до неї забезпечено 13.04.2026 року.

 
Доводи захисника про те, що стороні захисту було надано доступ до матеріалів судового провадження у підсистемі «Електронний суд» тільки 24.04.2025 року що об`єктивно унеможливлювало своєчасне ознайомлення з матеріалами справи та підготовку повноцінної, мотивованої апеляційної скарги, також викликають обгрунтовані сумніви, оскільки, як убачається з матеріалів судового провадження, адвокат Козловська Т.В., представляючи інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції, подавала ряд клопотань, зокрема, про визнання відеозапису, долученого до матеріалів справи, недійсним; про призначення адміністративного стягнення з урахуванням принципу індивідуалізації; про закриття провадження у справі та ін., зміст яких свідчить про її повну обізнаність щодо обставин інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також обсяг доказів, наявних у матеріалах судового провадження.

 
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Поважними причинами слід вважати обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.
Особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право.
Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Подаючи апеляційну скаргу після пропуску строку на апеляційне оскарження, сторона справи повинна навести достатні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду у визначений КУпАП строк, а отже вплинули на право сторони реалізувати конституційні засади, які визначають право на оскарження судового рішення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.
Крім того, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд. що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).
З огляду на відсутність змістовних і вагомих доводів щодо неможливості звернення зі скаргою у встановлений законом строк, апеляційний суд вважає, що пропуск строку на звернення до суду з апеляційною скаргою у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваного рішення лише 18.04.2026 року, а захиснику надано доступ до матеріалів справи тільки 24.04.2026 року, без надання обґрунтованих доказів неможливості реалізувати свої права у відповідності до ст.294 КУпАП - не є поважною причиною пропуску строку.
За таких обставин, твердження апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження нею пропущено із поважних причин, не підтверджено відповідними обставинами та належними доказами. Клопотання не містить посилання на обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто такими, які не залежать від волевиявлення апелянта, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що клопотання захисника не містить відомостей про наявність поважних об`єктивних причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду, враховуючи положення ч.2 ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження відмовити, а апеляційну скаргу - повернути особі, яка її подала.
Апеляційний суд звертає увагу, що повернення апеляційної скарги захисника не позбавляє ОСОБА_1 права самостійно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому конкретизувати причини, які не дозволили своєчасно оскаржити постанову суду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

 
У задоволенні клопотання захисника Козловської Т.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 , - відмовити.

 
Повернути захиснику Козловській Т.В. апеляційну скаргу на постанову судді Шевченківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 .

 
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає

 
Суддя Р.В. Гєрцик