ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 440/111/23
адміністративне провадження № К/990/9552/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Васильєвої І. А., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 440/111/23
за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська аграрно-інвестиційна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ордер Систем" треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Профтрейд Груп", Товариство з обмеженою відповідальністю "Астар Компані" про визнання правочину недійсним,
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (суддя 1-ї інстанції Т. С. Канигіна) від 02 серпня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: В.Б. Русанова, Т. С. Перцова, С. П. Жигилій) від 30 січня 2024 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Головне управління ДПС в Полтавській області (далі - податковий орган, контролюючий орган, позивач у справі, скаржник у справі) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська аграрно-інвестиційна компанія" (далі - ТОВ "Полтавська аграрно-інвестиційна компанія") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ордер Систем" (далі - ТОВ "Ордер Систем"), в якій просило визнати правочин від 14 травня 2021 року №14-05, укладений між ТОВ "Полтавська аграрно-інвестиційна компанія" та ТОВ "Ордер Систем", недійсним.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що платіжні доручення та видаткові накладні по взаємовідносинах ТОВ "Ордер Систем", ТОВ "Профтрейд Груп" та ТОВ "Астар Компані" є підробленими, жодних банківських операцій між ТОВ "Полтавська аграрно-інвестиційна компанія" та ТОВ "Ордер Систем", ТОВ "Профтрейд Груп" та ТОВ "Астар Компані" у вказаний період не відбувалось. Також зазначено, що за результатами аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ТОВ "Астар Компані" та ТОВ "Профтрейд Груп" є фігурантами кримінального провадження №32021104110000020, внесеного до ЄРДР 27 квітня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 27, частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 205-1 Кримінального кодексу України.
3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідачем 05 березня 2024 року засобами поштового зв`язку надіслано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій податковий орган просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року, та ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутіна І. В., Шишов О. О.
6. Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.
7. Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
8. 01 травня 2024 року до Верховного Суду від контролюючого органу надійшло клопотання про передачу справи № 440/111/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
9. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у письмовому провадженні.
10. 17 червня 2026 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 697 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави ухваленням зборами суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді рішення від 20 лютого 2026 року № 11 "Про визначення Персонального складу судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду" та введенням до складу судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян судді Дашутіна І. В., який перебуває у складі колегії суддів, що унеможливлює його участь у розгляді справи.
11. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Васильєва І. А., Шишов О. О.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Полтавська аграрно-інвестиційна компанія» (постачальник) та ТОВ «Ордер Систем» (покупець) укладено договір поставки від 14 травня 2021 року № 14-05, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію врожаю 2020 року, номенклатура сільськогосподарської продукції вказується безпосередньо у первинних документах (видаткових накладних, рахунках-фактурах тощо), а покупець зобов`язувався прийняти товар і сплатити постачальникові його вартість.
13. Згідно з пунктом 1.2 Договору поставка товару відбувається на підставі видаткових накладних.
14. Поставка товару здійснюється партіями. Партія товару - кількість товару, що поставляється постачальником на підставі однієї видаткової накладної або товарно-транспортної накладної. Погоджений обсяг - погоджена постачальником та покупцем кількість товару, що поставляється згідно з відповідною видатковою накладною (пункт 1.3 Договору).
15. Відповідно до пункту 2.3 Договору оплата товару проводиться покупцем в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України - гривні шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 10 цього Договору.
16. Згідно з розділом 3 Договору постачальник поставляє товар у базис поставки, зазначений покупцем (в усній або письмовій формі) на умовах самовивозу.
17. Зобов`язання постачальника передати товар покупцю вважається виконаним у момент передачі товару покупцю відповідно до умов поставки, зазначеними в пункті 3.1 договору і датою поставки товару вважається дата відмітки покупця в документах, що супроводжують товар, про прийняття товару покупцем та відповідає даті, указаній у видаткових документах постачальника, оформлених належним чином. Кожна поставка партії товару повинна супроводжуватися наступними документами: видаткова накладна; товарно-транспортна накладна.
18. Право власності на товар, також ризик випадкового знищення та пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з дати поставки товару (партії товару), а саме: з моменту підписання покупцем товарно-транспортної накладної у місці поставки та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та або за настанням інших обставин, які визначаються сторонами.
19. У місці поставки товар передається постачальником і приймається покупцем.
20. На виконання умов договору, ТОВ «Полтавська аграрно-інвестиційна компанія» в період з 16 травня 2021 року по 26 травня 2021 року поставило ТОВ «Ордер Систем» насіння ріпаку на суму 6 200 000,00 гривень, що стало підставою для складення податкових накладних та направлення їх на реєстрацію до Головного управління ДПС у Полтавській області.
21. Під час реєстрації податкових накладних, ТОВ «Полтавська аграрно-інвестиційна компанія» надало податковому органу документи в підтвердження вчинення господарських операцій, зокрема: повідомлення форми 20-ОПП, подані в ДПС про об`єкти оподаткування або через які провадиться діяльність (наявність сільськогосподарської техніки, ангарів тощо), договір суборенди офісного приміщення, статутні документи, а також повідомлення про прийняття працівників на роботу у ТОВ "Полтавська АІК"; первинні фінансово-господарські документи та розрахункові документи щодо придбання насіння ріпаку у ТОВ "Астар компані", ТОВ "Гілз груп", ТОВ "Профтрейд груп" (договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення); первинні фінансово-господарські документи щодо постачання насіння ріпаку покупцю ТОВ "Ордер Систем" (договір поставки №14-15 від 14 травня 2021 року, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення).
22. За наслідками розгляду поданих документів, комісія Головного управління ДПС у Полтавській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН відмовила у реєстрації таких накладних.
23. ТОВ «Полтавська аграрно-інвестиційна компанія» оскаржило рішення податкового органу в судовому порядку.
24. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року у справі №640/26298/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року зобов`язано Державну податкову службу України здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних виписані ТОВ "Полтавська аграрно-інвестиційна компанія" податкові накладні днем їх фактичного подання.
25. Водночас, контролюючий орган з урахуванням податкової інформації, наявної в інформаційних базах ДПС України та наданих ТОВ "Полтавська аграрно-інвестиційна компанія" копій договору № 14-05 від 14 травня 2021 року, первинних документів в підтвердження поставки товару, дійшов висновку, що договір укладено лише з метою отримання вигоди, внаслідок заниження доходів, які є дохідною частиною державного бюджету, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а отже є недійсним.
26. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
27. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що контролюючим органом не доведено наявності умислу сторін спірного договору на його укладення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Надані позивачем докази не підтверджують фіктивності правочину та не свідчать про безтоварність господарських операцій між відповідачами.
28. Суди зазначили, що твердження про підроблення платіжних доручень не підтверджені належними доказами, зокрема обвинувальним вироком суду, а лист банку щодо відсутності окремих банківських операцій сам по собі не доводить наявності умислу на ухилення від оподаткування.
29. Також суди визнали необґрунтованими посилання податкового органу на відсутність у контрагентів відповідача земельних ділянок та інших ресурсів, оскільки такі обставини не виключають можливості здійснення господарської діяльності із залученням орендованих чи інших ресурсів та не підтверджені результатами контрольних заходів.
30. Вирок суду щодо осіб, пов`язаних з ТОВ «Астар Компані» та ТОВ «Профтрейд Груп», не містить встановлених обставин щодо спірних господарських операцій або дій відповідачів у цій справі, а тому не є належним доказом недійсності договору.
31. Недоліки окремих товарно-транспортних накладних, а також відомості з інформаційних баз ДПС і МВС, на думку судів, не є достатніми для висновку про нереальність господарських операцій за наявності інших первинних документів, які підтверджують поставку товару.
32. Суди встановили, що товар за договором був поставлений покупцю, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, а податкові накладні за наслідками цих операцій були зареєстровані в ЄРПН. При цьому доказів порушення відповідачами податкового законодавства, наявності податкового боргу чи обвинувальних вироків щодо посадових осіб відповідачів позивач не надав.
33. Крім того, суди звернули увагу, що позивач заявив лише вимогу про визнання договору недійсним, не поєднавши її з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, що не є ефективним способом захисту.
34. З огляду на недоведеність підстав, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, а суд апеляційної інстанції погодився з цим висновком та залишив рішення без змін.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
35. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
36. З огляду на зміст касаційної скарги, підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
37. Також позивач визначив підставою касаційного оскарження пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України в поєднанні з пунктами 1 та 3 частини другої статті 353 цього Кодексу, вказавши, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
38. Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та не врахували правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо визнання правочинів недійсними за позовами контролюючих органів. Податковий орган зазначає, що суди не виконали обов`язку щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, не надали належної оцінки доводам і доказам щодо наявності умислу сторін на укладення правочину, спрямованого на ухилення від оподаткування та отримання незаконної податкової вигоди. На думку скаржника, судами проігноровано докази, які свідчать про безтоварність господарських операцій, відсутність фактичного переміщення товару, сумнівність платіжних документів, відсутність матеріально-технічної бази у контрагентів, а також інші обставини, що підтверджують фіктивність правочину.
39. Контролюючий орган наголошує, що суди безпідставно надали преюдиційне значення судовим рішенням у справі №640/26298/21, хоча предметом її розгляду були питання реєстрації податкових накладних, а не реальність господарських операцій. Також зазначається, що судами не розглянуто належним чином клопотання про допит свідків та посадових осіб відповідачів, що, на думку скаржника, перешкодило встановленню дійсних обставин справи. Податковий орган вважає, що наявні у справі докази у своїй сукупності підтверджують умисел ТОВ «Полтавська аграрно-інвестиційна компанія» та ТОВ «Ордер Систем» на безпідставне формування податкового кредиту та витрат, що суперечить інтересам держави та суспільства, а тому висновки судів попередніх інстанцій є передчасними та такими, що не відповідають правовим позиціям Верховного Суду.
40. У касаційній скарзі контролюючий орган зазначає, що підставою для звернення до суду з цим позовом стали обставини, встановлені під час моніторингу та дослідження господарських операцій між ТОВ «Полтавська аграрно-інвестиційна компанія», ТОВ «Ордер Систем», ТОВ «Профтрейд Груп» та ТОВ «Астар Компані», які, на думку податкового органу, свідчили про відсутність належного підтвердження походження товару та реальності його постачання.
41. Скаржник вказує, що під час розгляду питання щодо реєстрації податкових накладних позивачем не було надано повного переліку первинних документів, а аналіз ланцюга постачання товару, а також діяльності контрагентів позивача, на переконання контролюючого органу, свідчив про наявність ризиків безтоварності відповідних господарських операцій.
42. Крім того, податковий орган наголошує, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доказам щодо відсутності фактичного руху грошових коштів між учасниками спірних правовідносин. Зокрема, скаржник посилається на отриману від банківської установи інформацію про відсутність проведення окремих платежів, яка, на його думку, свідчить про недостовірність наданих платіжних документів та ставить під сумнів реальність виконання спірного договору.
43. Контролюючий орган зазначає, що суди безпідставно відхилили доводи контролюючого органу щодо сумнівності товарно-транспортних накладних, якими підтверджувалося переміщення насіння ріпаку. У цьому контексті податковий орган посилається на отримані від правоохоронних органів та сервісних центрів МВС відомості щодо транспортних засобів, перевізників та водіїв, які, на його переконання, свідчать про наявність недоліків та невідповідностей у документах, що супроводжували перевезення товару.
44. На думку скаржника, сукупність зазначених обставин свідчить про неповне дослідження судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, неналежну оцінку поданих контролюючим органом доказів та помилковість висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
45. Також контролюючий орган вказує, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні клопотання про виклик та допит як свідків керівників ТОВ «Ордер Систем», ТОВ «Полтавська аграрно-інвестиційна компанія», ТОВ «Профтрейд Груп» та ТОВ «Астар Компані». На думку скаржника, допит зазначених осіб дозволив би з`ясувати додаткові обставини щодо укладення та виконання спірного договору поставки, порядку перевезення товару, здійснення розрахунків між сторонами, а також фактичної мети укладення такого договору.
46. Крім цього, відповідач наголошує на наявності вироку Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у справі № 758/5782/21, який набрав законної сили 28 грудня 2021 року. За твердженням контролюючого органу, зазначеним вироком встановлено обставини створення та використання, зокрема, ТОВ «Астар Компані» та ТОВ «Профтрейд Груп» без мети здійснення реальної господарської діяльності, а також використання таких суб`єктів господарювання для прикриття незаконної діяльності та документального оформлення операцій, які фактично не відбувалися.
47. Податковий орган наголошує на тому, що встановлені вироком обставини підлягали врахуванню судами під час вирішення цього спору, оскільки, на його думку, вони підтверджують відсутність реального характеру господарських операцій, покладених позивачем в основу формування податкового обліку.
48. Посилаючись на положення Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про оренду землі», а також правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, скаржник вважає, що відсутність державної реєстрації прав на земельні ділянки свідчить про відсутність у зазначених контрагентів належних ресурсів для здійснення діяльності з вирощування сільськогосподарської продукції.
49. Крім того, контролюючий орган посилається на правову позицію Верховного Суду щодо необхідності оцінки реальності господарських операцій з урахуванням наявності у суб`єктів господарювання матеріальних, трудових та виробничих ресурсів, необхідних для виконання відповідних операцій, та зазначає, що відсутність у контрагентів земельних ділянок, основних засобів та інших ресурсів ставить під сумнів можливість здійснення ними спірних операцій.
50. Узагальнюючи, податковий орган вказує на те, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи та порушили норми процесуального права, оскільки не з`ясували фактичні умови виконання договору поставки від 14 травня 2021 року № 14-05, порядок поставки товару, обсяги та зміст господарських операцій, мету придбання насіння ріпаку, а також не надали належної оцінки первинним бухгалтерським, розрахунковим та товаросупровідним документам.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
51. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
52. Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
53. Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
54. Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
55. Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
56. Згідно з підпунктом 20.1.30 пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.
57. Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
58. За правилами частини п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
59. Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає підстави для визнання правочину недійсним, частиною третьою якої передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
60. Згідно з частиною першою статті 208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.
61. При цьому відповідно до частин першої, другої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
62. За змістом частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
63. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини, зокрема, може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
64. Водночас однією з основоположних засад цивільного законодавства відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
65. Таким чином, законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.
66. Суд звертає увагу на те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали на недоведеності податковим органом наявності умислу відповідачів на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави. При цьому суди зазначили, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, ні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними підставами для висновку про не вчинення господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
67. Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дослідили договори, видаткові накладні, товаро-транспортні накладні та платіжні доручення (тобто первинні фінансово-господарські документи та розрахункові документи), надані податковим органом при зверненні з цим адміністративним позовом.
68. Верховний Суд наголошує, що предметом цього спору є вимоги контролюючого органу про визнання недійсним договору поставки від 14 травня 2021 року № 14-05 як такого, що, на думку позивача, був укладений всупереч інтересам держави і суспільства та спрямований на отримання неправомірної податкової вигоди.
69. Вирішення такого спору потребує встановлення не лише формального факту укладення правочину та наявності первинних документів на його підтвердження, а й дослідження обставин, які можуть свідчити про реальну мету його укладення, фактичне виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, наявність або відсутність реального руху активів, а також перевірки доводів про наявність чи відсутність умислу сторін на досягнення результату, що суперечить інтересам держави та суспільства.
70. Відповідно до статей 72, 73, 90 та 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобов`язаний надати оцінку кожному доказу окремо та всім доказам у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувати обставини справи та ухвалити рішення на підставі належним чином досліджених доказів.
71. Разом із тим доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що судами попередніх інстанцій не було забезпечено належного дослідження всіх обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення цього спору.
72. Так, звертаючись до суду з позовом, контролюючий орган посилався на відсутність належного підтвердження походження товару, ризики безтоварності господарських операцій, відсутність у контрагентів необхідних матеріальних та виробничих ресурсів для здійснення відповідної діяльності, сумнівність окремих платіжних документів, а також на обставини, які, на його думку, ставлять під сумнів фактичне транспортування товару за спірним договором.
73. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до статей 1, 3 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція повинна спричиняти реальні зміни в структурі активів та зобов`язань підприємства, а первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку лише за умови фактичного здійснення відповідної господарської операції. Самі лише належним чином оформлені документи не можуть вважатися достатнім підтвердженням реальності господарських операцій без перевірки обставин їх фактичного виконання.
74. Усталена практика Верховного Суду також виходить із того, що правові наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а реальність господарської операції повинна підтверджуватися не лише первинними документами, а й усією сукупністю доказів щодо можливості здійснення відповідних операцій, наявності необхідних ресурсів, фактичного руху товару та коштів між учасниками правовідносин.
75. Проте судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доводам контролюючого органу щодо походження товару по ланцюгу постачання та наявності у контрагентів позивача ресурсів, необхідних для вирощування та постачання сільськогосподарської продукції. Зокрема, судами не досліджено наведені позивачем обставини щодо відсутності зареєстрованих прав на земельні ділянки у ТОВ «Профтрейд Груп» та ТОВ «Астар Компані», а також значення цих обставин для встановлення можливості здійснення відповідних господарських операцій.
76. Поза належною увагою судів залишилися і доводи контролюючого органу щодо фактичного руху коштів між учасниками спірних правовідносин, зокрема відомості, отримані від банківської установи, на які посилався позивач як на докази, що можуть свідчити про невідповідність окремих платіжних документів фактичним обставинам виконання спірного договору.
77. Також судами не надано належної оцінки доводам контролюючого органу щодо достовірності товарно-транспортних накладних та відомостям, отриманим від правоохоронних органів і сервісних центрів МВС стосовно транспортних засобів, перевізників та водіїв, які, за твердженням позивача, були залучені до перевезення товару.
78. Відхиляючи відповідні доводи, суди фактично обмежилися висновками про неналежність або недостатність окремих доказів, не встановивши при цьому обставини, на підтвердження яких такі докази подавалися, та не перевіривши їх у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.
79. Верховний Суд звертає увагу, що у цій справі предметом доказування є не лише факт укладення сторонами договору поставки та оформлення відповідних первинних документів, а й наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про спрямованість спірного правочину на досягнення результату, що суперечить інтересам держави і суспільства, а також про наявність або відсутність умислу сторін на досягнення такого результату.
80. З огляду на характер спірних правовідносин такі обставини не можуть бути встановлені виключно шляхом формальної перевірки окремих документів або надання оцінки кожному доказу ізольовано від інших матеріалів справи. Для правильного вирішення спору суд повинен дослідити усю сукупність доказів, які стосуються укладення та виконання спірного договору, зокрема обставини походження товару, можливості його виробництва та постачання відповідними суб`єктами господарювання, наявності у них необхідних ресурсів для здійснення таких операцій, фактичного руху товару та коштів, а також інші обставини, на які посилаються сторони на підтвердження своїх доводів.
81. При цьому окремі докази, на які посилається контролюючий орган, навіть якщо вони самі по собі не є достатніми для підтвердження заявлених позовних вимог, не можуть бути відхилені без встановлення того, які саме обставини вони покликані підтвердити або спростувати та яке значення мають у взаємозв`язку з іншими доказами у справі.
82. Відтак у справах цієї категорії вирішальне значення має оцінка не окремих доказів самих по собі, а всієї сукупності обставин, що характеризують реальний зміст спірних правовідносин. Невстановлення таких обставин у їх взаємозв`язку унеможливлює формування обґрунтованого висновку щодо наявності або відсутності підстав для визнання правочину недійсним за статтею 228 Цивільного кодексу України.
83. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не забезпечено повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору щодо наявності чи відсутності підстав для визнання спірного правочину недійсним, а тому висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову є передчасними. 
84. Отже наведені вище процесуальні порушення унеможливлюють розгляд та оцінку Верховним Судом наведених в касаційній скарзі доводів по суті спору.
85. Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
86. Статтею 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
87. Допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно до статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд.
88. Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з урахуванням предмета доказування у цій справі, з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності. Судове рішення, з урахуванням встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.
89. Разом з тим, як було вказано вище, податковим органом було подано клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
90. Частиною п`ятою статті 346 КАС України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
91. Обґрунтовуючи заявлене клопотання, скаржник фактично висловлює незгоду з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 лютого 2024 року у справі № 580/4531/23, щодо юрисдикції спорів за позовами контролюючих органів про визнання правочинів недійсними. При цьому наведені доводи зводяться до власного тлумачення положень Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та Господарського процесуального кодексу України, а також до тверджень про помилковість сформованої Великою Палатою Верховного Суду правової позиції. Однак сама по собі незгода учасника справи з висновками Великої Палати Верховного Суду не є підставою для передачі справи на її розгляд.
92. Колегія суддів також враховує, що після ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 580/4531/23 питання щодо юрисдикції спорів зазначеної категорії вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 420/12471/22. Розглянувши відповідну справу, Велика Палата Верховного Суду не відступила від раніше сформульованих правових висновків та не встановила наявності виключної правової проблеми, яка б потребувала зміни підходів до вирішення таких спорів. Отже, порушені заявником питання вже були предметом оцінки Великої Палати Верховного Суду, а наведені у клопотанні аргументи не свідчать про виникнення нових обставин, які б об`єктивно зумовлювали необхідність повторного звернення до Великої Палати Верховного Суду.
93. Посилання скаржника на значну кількість аналогічних справ, окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду у справі № 580/4531/23, а також на можливі наслідки застосування сформованого правового підходу не доводять існування виключної правової проблеми у розумінні статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України. Наявність окремої думки суддів не змінює обов`язковості правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду, та не може сама по собі свідчити про необхідність передачі іншої справи на її розгляд.
94. За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для висновку про необхідність відступу від правової позиції Великої Палати Верховного Суду чи про наявність у цій справі виключної правової проблеми, вирішення якої вимагало б передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. У зв`язку з цим клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання про Головного управління ДПС у Полтавській області передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у справі № 440/111/23 - відмовити.
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2024 року у справі № 440/111/23 - скасувати, направити справу на новий розгляд до Полтавського оружного адміністративного суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко
Судді І. А. Васильєва
О. О. Шишов