ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/538/25 Суддя першої інстанції: Петро ПАЛАМАР

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Кравченка Є.Д., суддів Осіпової О.Ю., Златіна С.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року позов задоволено повністю.
Зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити нарахування та виплату з 01.11.2024 ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катстрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб (встановленого на 01 січня календарного року відповідно до Закону про Державний бюджет на відповідний рік).
Представник позивача звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просив встановити судовий контроль за виконанням рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі № 580/538/25. Також просить встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області десятиденний строк для подання до суду звіту про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі № 580/538/25.
Заява мотивована тим, що рішення суду не виконано навіть у частині нарахування підвищення пенсії за період з 01.11.2025 по 31.12.2024. Заявник вказав, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області на виконання рішення суду проведено нарахування підвищення до пенсії з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 3200,00 грн. щомісячно, а з 01.01.2025 розмір підвищення становить 2361 грн. Позивач зазначив, що всупереч ст. 58 Конституції України відповідач виходив із помилкового застосування статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», оскільки при нарахуванні підвищення за листопад та грудень 2024 року мав враховуватися розмір прожиткового мінімуму, визначений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік».
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року суд відмовив у задоволенні заяви про встановлення судового контролю в адміністративній справі № 580/538/25. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 , подану у порядку ст. 382 КАС України задовольнити.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження та встановлено 15 денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та заперечень.
Після надходження адміністративної справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2026 року призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду.
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що згідно протоколу про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2024 по 31.12.2024 щомісячна доплата по рішенню суду становить (2*1600) 3200,00 грн.; 01.01.2025 - 2361,00 грн. З 01.01.2025 позивачу виплачується доплата як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 45 Закону №4059-ІХ в розмірі 2361,00 грн. у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 №1524 «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення».
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду у даній справі в частині перерахунку та виплаті пенсії з 01.11.2024 виконане, суду не має підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України
Крім того, суд першої інстанції виснував, що обмеження суми доплати постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 №1524 «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення», виходить за межі рішення суду у справі №580/538/25.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, а саме ухвалою про відмову у встановленні судового контролю апелянт посилався на ту обставину, що відповідно до ч.2 ст. 382 КАС України у адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення. Тобто у даному випадку виникає саме обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 3 ст. 14 КАС України унормовано, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
В той же час, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України визначає систему процесуальних засобів, які адміністративні суди вправі застосовувати для забезпечення своєчасного, точного, неухильного та повного виконання судового рішення.
Важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення, є судовий контроль за його виконанням.
Статтею 381-1 КАС України унормовано, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
В свою чергу, ч. 1 ст. 382 КАС України обумовлено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Аналіз зазначених змін до КАС, внесених Законом № 4094-ІХ, свідчить про те, що законодавцем встановлені правові норми, які вдосконалюють захист осіб, що звернулися до суду з позовами щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат тощо від тривалого невиконання судових рішень.
Як зазначено у пояснювальній записці до проєкту Закону № 4094-ІХ, він був ухвалений як елемент виконання Україною зобов`язань у межах групи справ Іванов (№ 40450/04)/Бурмич (№ 46852/13) і Національної стратегії розв`язання проблеми невиконання судових рішень, схвалену розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №1218-р.
Метою внесення змін до процесуального закону є забезпечення реального виконання судових рішень, а не формальне підтвердження обов`язку суб`єкта владних повноважень.
Апеляційний суд встановив, що справа № 580/538/25 стосується перерахунку та виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 , тобто належить до категорії справ про пенсійні виплати, в яких встановлення судового контролю за заявою стягувача є обов`язком, а не правом суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи у встановленні судового контролю, не врахував імперативний характер норми абзацу 2 частини 1 статті 382 КАС України, яка покладає на суд обов`язок, за заявою стягувача, у справах про пенсійні виплати, зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про виконання рішення суду на підставі протоколу перерахунку пенсії, наданого відповідачем.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року зобов`язано відповідача не тільки нарахувати, а й виплатити позивачу підвищення до пенсії.
Таким чином, виконання рішення суду передбачає не тільки формальне проведення перерахунку, що відображено у протоколі, а й фактичну виплату позивачу пенсії у перерахованому розмірі.
Суд першої інстанції не перевірив, чи позивач фактично отримує пенсію у перерахованому розмірі.
Однак, такої оцінки вказаним обставинам при винесенні оскаржуваної ухвали про відмову задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції надано не було.
Наведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю з наведених мотивів.
При цьому, враховуючи імперативні приписи статті 382 розгляд такої заяви здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам, що є підставою для скасування оскарженої ухвали та направленню справи для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 320, 321, 325, 382, 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі № 580/538/25 скасувати.
Справу № 580/538/25 направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко

Судді О.О. Осіпова

С.В. Златін