ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/3906/25 пров. № А/857/28243/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Кухтея Р.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ), 
на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року (суддя – Лозовський О.А., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №140/3906/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу за періоди 14.11.2023-17.11.2023, 05.12.2023-19.01.2024, 01.03.2024-29.03.2024, 18.06.2024-23.07.2024, 09.09.2024-14.10.2024, 04.11.2024-22.11.2024, 03.12.2024-03.01.2025, 08.01.2025- 04.02.2025 грошового забезпечення, враховуючи суму додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100000 грн пропорційно дням стаціонарного лікування; 2) зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу за періоди 14.11.2023 - 17.11.2023, 05.12.2023 - 19.01.2024, 01.03.2024 - 29.03.2024, 18.06.2024 - 23.07.2024, 09.09.2024 - 14.10.2024, 04.11.2024 - 22.11.2024, 03.12.2024 - 03.01.2025, 08.01.2025 - 04.02.2025 грошового забезпечення, враховуючи суму додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100 000 грн пропорційно дням стаціонарного лікування.
Також позивач у позовній заяві повідомив суд про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку із розглядом цієї справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, вказавши попередній їх розмір 9500,00 грн.. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просив у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100000,00 гривень пропорційно дням перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні за періоди з 14.11.2023 по 17.11.2023, з 05.12.2023 по 19.01.2024, з 01.03.2024 по 29.03.2024, з 18.06.2024 по 23.07.2024, з 09.09.2024 по 14.10.2024, з 04.11.2024 по 22.11.2024, з 03.12.2024 по 03.01.2025, з 08.01.2025 по 04.02.2025. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100000,00 гривень пропорційно дням перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в періоди з 14.11.2023 по 17.11.2023, з 05.12.2023 по 19.01.2024, з 01.03.2024 по 29.03.2024, з 18.06.2024 по 23.07.2024, з 09.09.2024 по 14.10.2024, з 04.11.2024 по 22.11.2024, з 03.12.2024 по 03.01.2025, з 08.01.2025 по 04.02.2025.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року заяву представника позивача про виправлення описки задоволено. Виправлено допущену описку у вступній, описові, мотивувальній та резолютивній частинах рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 в адміністративній справі №140/3906/25 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, вказавши ім`я позивача “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”; у другому та третьому абзацах резолютивної частини рішення суду вказати назву відповідача - Військова частина НОМЕР_1 , а відтак перший, другий та третій абзаци резолютивної частини рішення суді від 09.06.2025 слід читати: “Позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, задовольнити. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100000,00 гривень пропорційно дням перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні за періоди з 14.11.2023 по 17.11.2023, з 05.12.2023 по 19.01.2024, з 01.03.2024 по 29.03.2024, з 18.06.2024 по 23.07.2024, з 09.09.2024 по 14.10.2024, з 04.11.2024 по 22.11.2024, з 03.12.2024 по 03.01.2025, з 08.01.2025 по 04.02.2025. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_2 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100000,00 гривень пропорційно дням перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в періоди з 14.11.2023 по 17.11.2023, з 05.12.2023 по 19.01.2024, з 01.03.2024 по 29.03.2024, з 18.06.2024 по 23.07.2024, з 09.09.2024 по 14.10.2024, з 04.11.2024 по 22.11.2024, з 03.12.2024 по 03.01.2025, з 08.01.2025 по 04.02.2025. Виключено з мотивувальної частини рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 в адміністративній справі №140/3906/25 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, шостий абзац на 12 сторінці рішення (а. с. 99 зворот), а саме: “З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ГУ ДПС у Волинській області є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 50378,64 грн”, як такий, що не стосується предмету спору даної справи.
09.06.2025 на адресу Волинського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просила стягнути з Військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 8000,00 грн.. 
Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень 00 копійок. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено. 
З цим додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що додаткове рішення суду в частині задоволених вимог, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить додаткове рішення суду від 10.06.2025 у справі №140/3906/25 – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача про стягнення судових витрат з відповідача – відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.
Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі № 140/3906/25 позов задоволено.
У цьому рішенні суду першої інстанції питання розподілу судових витрат в частині стягнення на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу, з врахуванням наступного.
Пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із абз.1 ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи завершено ухваленням 04.06.2025 року у справі Волинським окружним адміністративним судом рішення, яким позов задоволено.
У суді першої інстанції позивач просив стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 грн. На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу адвоката суду надав докази: договір про надання правової допомоги від 06.03.2025, укладений між позивачем та адвокатом Світлицькою З.О., додаток до договору від 06.03.2025, розрахунок обсягу наданих правничих послуг від 07.06.2025 та довідку-квитанцію від 07.06.2025.
Так, згідно з договором про надання правової допомоги від 06.03.2025 адвокатом Світлицькою З. О. взято на себе зобов`язання під час строку дії цього Договору здійснити представництво інтересів Клієнта у органах, установах, організаціях, у судових органах у справі про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 за періоди 14.11.2023-17.11.2023, 05.12.2023-19.01.2024, 01.03.2024-29.03.2024, 18.06.2024-23.07.2024, 09.09.2024-14.10.2024, 04.11.2024-22.11.2024, 03.12.2024-03.01.2025, 08.01.2025-04.02.2025 грошового забезпечення, враховуючи суму додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100 000 тис. грн. пропорційно дням стаціонарного лікування, а позивач зобов`язався виплатити адвокату гонорар та оплатити фактичні витрати в розмірі та на умовах, визначених в додатку до цього договору. 
Пунктом 1 додатку до договору про надання правової допомоги від 06.03.2025 сторони погодили виплату суму гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі: за складання позовної заяви – 6000,00 грн, за здійснення представництва у судових засіданнях – 1500,00 грн за кожне засідання, за подання відповіді на відзив та інших процесуальних документів у справі – 2000,00 грн за кожен процесуальний документ.
Згідно з розрахунком обсягу наданих правничих послуг від 07.06.2025 адвокат надав позивачу такі послуги: підготовка та подання позову (8 год) та подання відповіді на відзив (3 год).
За надані правничі послуги адвокатом отримано 8000,00 грн, що підтверджується довідкою-квитанцією від 07.06.2025, де засвідчено, що адвокатом Світлицькою З. О. отримано від ОСОБА_1 гонорар відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 06.03.2025 та додатку до нього в розмірі 8000,00 грн.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
Крім цього, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Отже, із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити розмір витрат з огляду на розумну їх необхідність для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Крім цього, судом першої інстанції вірно враховано, що у справі “East/West Alliance Limited” проти України” Європейський суд із прав людини (ЄСПЛ), оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі “Ботацці проти Італії” (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява №66561/01) зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно змісту пункту 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява №58442/00), статтею 41 Конвенції передбачено, що Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Надавши оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), час, який об`єктивно мав бути витрачений адвокатом на надання послуг (підготовка позовної заяви та відповіді на відзив, зміст якої дублював доводи позовної заяви), та їх обсяг, виходячи із принципів обґрунтованості та пропорційності розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що на користь позивача необхідно стягнути 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.
Водночас, у апеляційній скарзі на додаткове рішення від 10.06.2025 по розглядуваній справі апелянт не навів обгрунтувань щодо неправильного (необ`єктивного) визначення розміру витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн..
Відтак, з огляду на встановлені обставини з урахування критеріїв пропорційності, значенням справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без змін додаткового рішення суду у справі, яке ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд 

постановив: 

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року в адміністративній справі №140/3906/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. В. Кухтей