П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року місто Київ 
справа № 752/14743/23
провадження № 22-ц/824/1920/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.,

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» 

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Мазур Ю.Ю., -
ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 лютого 2012 року Протоколом №1 Установчих зборів ПрАТ «АРЖК», ОСОБА_1 обрано Головою Правління строком на 5 років.
2 березня 2012 між ОСОБА_1 та ПАТ «АРЖК» укладено трудовий контракт, відповідно до якого сторони визначили, що цей контракт є особливою формою трудового договору, на підставі якого фактично виникають трудові відносини між Керівником та Товариством.
Відповідно до п. 1.4 Контракту, керівник підзвітній загальним зборам акціонерів Наглядовій раді Товариства у межах, встановлених чинним законодавством, Статутом Товариства і цим Контрактом.
Згідно з п. 2.1 п.п. 2.1.2 Контракту, Загальні збори та Наглядова рада Товариства, у тому числі через виконавчий орган (Правління), зобов`язані забезпечувати керівникові оплату праці, матеріальне забезпечення та інші умови для здійснення його повноважень відповідно до цього Контракту.
Згідно з абз. 1 та 2 п. 4.1 Контракту, за виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, керівнику нараховується та виплачується заробітна плата, надбавки та додаткове матеріальне стимулювання в розмірі та на умовах, визначених внутрішніми нормативними актами щодо умов оплати праці та матеріального стимулювання голови Правління, заступників голови та членів Правління, який затверджено Наглядовою радою.
За цим Контрактом керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65000 грн (шістдесят п`ять тисяч гривень). У подальшому, при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу керівника переглядається та встановлюється у сумі, кратній 60 (шістдесяти) розмірам мінімальних заробітних плат, встановлених чинним законодавством України.
Відповідно до п. 7.1 Контракту, строк дії контракту встановлено до 2 березня 2017 року.
Згідно з п. 7.4 Контракту, умови цього Контракту можуть бути змінені за згодою сторін у письмовій формі з урахуванням положень п. 6.1 цього Контракту.
Того ж дня (2 березня 2012 року) було видано наказ №1-К, яким прийнято ОСОБА_1 на роботу в ПАТ «АРЖК» на посаду голови правління з 2 березня 2012 року з окладом згідно з умовами контракту.
У лютому 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «АРЖК», в особі голови Наглядової ради ПАТ «АРЖК» Стецевича А.І., укладено додаткову угоду № 1 від 15 лютого 2017 року до трудового контракту від 2 березня 2012 року, якою було продовжено строк дії контракту до 2 березня 2022 року.
Інших змін до трудового контракту внесено не було.
У лютому 2022 року у зв`язку із закінченням строку дії Контракту, на виконання п. 7.4 Контракту, між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 від 15 лютого 2022 року до трудового контракту від 2 березня 2012 року, якою було продовжено строк дії контракту до 2 березня 2027 року .
Інших змін до трудового контракту внесено не було.
З 2012 року і до кінця 2016 року нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 відбувались у відповідності до контракту, а саме з перерахунком посадового окладу при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України.
У 2017 році ПАТ перетворився на ПрАТ «АРЖК» відповідно до рішення Загальних зборів ПАТ, що підтверджується рішенням та Статутом в новій редакції від 2017 року.
Після чого, для мінімізації витрат ПрАТ «АРЖК» Головою Правління ПрАТ «АРЖК» приймаються накази про облік частини заробітної плати членів правління (Голови Правління та Заступника Голови Правління) на позабалансовому рахунку 03 «Контрактні зобов`язання».
Так, саме наказами регулювалися нарахування та виплати заробітної плати членів Правління (невиплаченої заробітної плати, обрахованої відповідно до контрактів членів Правління).
Наказом Голови правління ОСОБА_1 від 29 грудня 2016 року № 09-ОД з метою мінімізації витрат ПрАТ «АРЖК» встановлено: «…1. Тимчасово, починаючи з першого кварталу 2017 року та до окремого рішення, для обліку нарахування та виплати заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови правління - Члену правління ПрАТ «АРЖК» застосовувати показник прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, розмір якого встановлено чинним законодавством України у відповідному періоді. Заборгованість у вигляді різниці між розміром заробітної плати (посадовим окладом), передбаченим трудовими контрактами з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (60 та 50 мінімальних заробітних плат відповідно) та розміром заробітної плати з використанням показника прожиткового мінімуму (60 та 50 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб відповідно) у відповідних періодах обліковувати на позабалансовому рахунку 03 «Контракті зобов`язання». 2. Нарахування та виплату (відображення на балансових рахунках шляхом перенесення з позабалансового рахунку 03 «Контракті зобов`язання») заборгованості із заробітної плати Голові Правління та заступнику Голови Правління - Члену Правління, здійснювати згідно окремих наказів Голови Правління…».
Наказом Голови Правління від 30 листопада 2017 року № 07-ОД з метою мінімізації витрат ПрАТ «АРЖК» з 1 грудня 2017 року, для цілей використання штатного розпису, обліку, нарахування та виплати заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління, застосовувати показник прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб (пмдг), розмір якого встановлено чинним законодавством України станом на 1 травня 2017 року.
Наказом Голови Правління від 20 грудня 2017 року №10-ОД, враховуючи отримання прибутку за результатами роботи Товариства за 9 місяців 2017, визначено здійснити донарахування і виплату заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління у розмірі недоплачених за 9 місяців 2017 сум заробітної плати, встановлених трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від 2 березня 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року.
Наказом Голови Правління від 18 грудня 2018 року № 08-ОД, враховуючи отримання прибутку за результатами роботи Товариства за 9 місяців 2018 року, визначено здійснити донарахування і виплату заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління у розмірі недоплачених сум заробітної плати, встановленої трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від 2 березня 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року, за період з жовтня 2017 по лютий 2018 повністю та половину недоплачених сум заробітної плати за березень 2018.
Наказом Голови Правління від 29 березня 2019 року № 04-ОД, враховуючи отримання прибутку за результатами діяльності Товариства у першому кварталі 2019, визначено здійснити донарахування і виплату заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління у розмірі недоплачених сум заробітної плати, встановленої трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від 2 березень 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року, за березень 2018 (з врахуванням виплаченої в грудні 2018 половини суми за березень 2018).
Наказом Голови Правління від 2 квітня 2019 року №05-ОД, враховуючи отримання прибутку за результатами діяльності Товариства у першому кварталі 2019, визначено здійснити донарахування і виплату заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління у розмірі недоплачених сум заробітної плати, встановленої трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від 2 березня 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року, за квітень 2018.
Наказом Голови Правління від 1 серпня 2019 року №07-ОД, враховуючи отримання прибутку за результатами діяльності Товариства у другому кварталі 2019, визначено здійснити донарахування і виплату заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління у розмірі недоплачених сум заробітної плати, встановленої трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від березня 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року, за травень 2018.
Наказом Голови Правління від 2 грудня 2019 року №09-ОД, враховуючи отримання прибутку за результатами діяльності Товариства за 9 місяців 2019, визначено здійснити донарахування і виплату заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління у розмірі недоплачених сум заробітної плати, встановленої трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від 2 березня 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року, за червень-грудень 2018.
Наказом Голови Правління від 9 січня 2023 року №01-ОД, на виконання рішення Правління (Протокол №1 від 9 січня 2023 року) визначено 1. скасувати з «31» березня 2023 дію наказів «Про мінімізацію витрат» від 29 грудня 2016 року №09-ОД та 30 листопада 2017 року №07-ОД. 2. Здійснити 31 березня 2023 року нарахування на балансових рахунках шляхом перенесення з позабалансового рахунку 03 «Контрактні зобов`язання» сум заборгованості із заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління, до розміру, встановленого трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від 2 березня 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року за період з січня 2019 року (2/3 суми) по березень 2023 року (включно). Податки та внески, що підлягають нарахуванню стосовно вищезазначених сум заробітної плати, сплатити згідно чинного законодавства.
Оскільки відомості про погашення заборгованості з виплати заробітної плати, з ПрАТ «АРЖК» на користь ОСОБА_1 відсутні, а відтак підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за 2017 - 2023 роки в сумі 9 376 170,21 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача: - заборгованість по заробітній платі за період з 1 січня 2017 року по 31 березня 2023 року у розмірі в сумі 8946632,81 грн. (вісім мільйонів дев`ятсот сорок шість тисяч шістсот тридцять дві гривні 81 копійка) (за виключенням ПДФО та військового збору) на користь ОСОБА_1 ; - заборгованість по заробітній платі за період з 1квітня 2023 року по 30 червня 2023 року у розмірі 429537,40 грн. (чотириста двадцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять сім гривень 40 копійок), включаючи військовий збір у розмірі 6443,06 грн., ПДФО у розмірі 77316,73 грн на користь ОСОБА_1 ..
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «АРЖК» про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «АРЖК» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 1 січня 2017 року по 31 березня 2023 року у розмірі в сумі 8946632,81 грн. (за виключенням ПДФО та військового збору).
Стягнуто з ПрАТ «АРЖК» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2023 по 30.06.2023 у розмірі 429537,40 грн., включаючи військовий збір у розмірі 6443,06 грн, ПДФО у розмірі 77316,73 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача - адвокат Тищенко А.В. 24 липня 2025 року подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на: те, що у зв`язку зі змінами закону щодо нарахування заробітної плати, яким розрахункова величина змінюється з мінімальної зарплати на прожитковий мінімум для працездатних осіб позивач, як керівник, з порушенням вимог цього закону не забезпечив належну організацію та ведення бухгалтерського обліку та складення фінансової звітності, не виніс це питання на розгляд наглядової ради, позивачем прийнято наказ № 09-ОД від 29 грудня 2016 року всупереч положенням статутів відповідача в усіх редакціях.
Поведінка позивача є недобросовісною. Наведене не враховано судом першої інстанції. Також суд не звернув увагу на те, що у річній звітності за 2017-2022 роки в графі «заборгованість по заробітній платі» було зазначено «0» або незначні суми. Вивівши свою зарплату в позабалансовий рахунок, позивач порушив правила ведення фінансової звітності, адже позабалансові рахунки не формують офіційний баланс підприємства.
Також вважає що суд першої інстанції не врахував, що позовна давність для звернення з цим позовом минула, оскільки з 2017 року позивач знав про зміну у розрахунках зарплати.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Лященко А.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обгрунтоване залишити без змін.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Тищенко А.В. підтримав доводи апеляційної скарги, та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення , яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лященко А.М. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що ПрАТ «АРЖК» створене на підставі рішення установчих зборів публічного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» від 16 лютого 2012 року.
Статутом, затвердженим протоколом №1 від 16 лютого 2012 року, визначено, що Товариство здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про акціонерні товариства», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про цінні папери та фондовий ринок», нормативно-правових актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національного банку України, інших чинних законодавчих та нормативно-правових актів України та на підставі цього Статуту (п. 1.2. Статуту).
Пунктом 2.1. Статуту встановлено: тип та організаційно-правова форма Товариства - публічне акціонерне товариство. Товариство набуває статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації.
Товариство створюється з метою забезпечення функціонування системи недержавного рефінансування господарської діяльності банків та фінансово-кредитних установ, які здійснюють житлове іпотечне кредитування фізичних осіб, а також для одержання прибутку (п. 3.1. Статуту).
Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про акціонерне товариство» (в редакції від 1 січня 2012 року) та ч. 1 ст. 152 Цивільного кодексу України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.
У відповідності до п. 8.1. Статуту в редакції 2012 року Органами управління Товариства є: Загальні збори акціонерів; Наглядова рада Товариства; Правління Товариства.
У відповідності до п.п. 10.5.17, 10.5.18 Статуту в редакції 2012 року призначення (обрання) та звільнення (припинення повноважень) Голови та членів Правління, а також затвердження умов трудових договорів (контрактів), які укладатимуться з Головою та членами Правління, затвердження змін та доповнень до цих трудових договорів (контрактів), встановлення розміру їх винагороди відноситься до виключної компетенції Наглядової ради Товариства.
Вказане дублюється в Положенні про Наглядову раду.
Пунктом 11.1 Статуту в редакції 2012 року встановлено, що Правління є виконавчим органом Товариства, який очолює Голова Правління.
Правління організовує та здійснює керівництво діяльністю Товариства. До компетенції Правління належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Товариства, крім питань, що чинним законодавством України, цим Статутом або рішенням Загальних зборів віднесені до виключної компетенції Загальних зборів та Наглядової ради.
Все вищевказане дублюється в Положенні про Правління ПрАТ «АРЖК» .
16 лютого 2012 року Протоколом №1 Установчих зборів ПрАТ «АРЖК», ОСОБА_1 обрано Головою Правління строком на 5 років.
2 березня 2012 року між ПрАТ «АРЖК» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір (контракт), далі - контракт, строком на 5 років.
Наказом Голови Правління від 2 березня 2012 року №1-К ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Голови правління ПрАТ «АРЖК».
Додатковою угодою №1 від 15 лютого 2017 року було продовжено дію контракту до 2 березня 2022 року.
Додатковою угодою №2 від 15 лютого 2022 року було продовжено дію контракту до 2 березня 2027 року.
В 2017 році ПАТ перетворилось на ПрАТ «АРЖК» відповідно до рішення Загальних зборів ПАТ, що підтверджується рішенням та Статутом в новій редакції від 2017 року.
Після чого, для мінімізації витрат ПрАТ «АРЖК» керівником, а саме Головою Правління ПрАТ «АРЖК» прийнято накази про облік частини заробітної плати членів правління (Голови Правління та Заступника Голови Правління) на позабалансовому рахунку 03 «Контрактні зобов`язання».
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порядок і розмір виплати заробітної плати позивачу визначається умовами Трудового контракту, дія якого неодноразово продовжувалась сторонами, а тому вказаний контракт був обов`язковим до виконання.
Наглядова рада ПрАТ "АРЖК", яка в свою чергу мала право на зміну заробітної плати позивача, укладаючи додаткові угоди з останнім, лише продовжувала строк дії Трудового договору (контракту) і у випадку, що норми Закону № 1774 регулюють ці відносини, не виконала вимоги вказаного закону щодо укладення протягом 3-х місяців додаткової угоди про зміну оплати праці.
Оскільки з наказом від 8 травня 2023 року прийнятим головою Ліквідаційної комісії про зміну штатного розпису, а також розміру заробітних плат члена та голови Правління, ОСОБА_1 було ознайомлено тільки 31 травня 2023 року, змінити розмір заробітної плати членам Правління, в тому числі Голові Правління, після фактичного відпрацювання місяця неможливо, адже такі зміни порушують майнові права та інтереси працівника.
Таким чином суд вважав, що у відповідача наявні зобов`язання перед ОСОБА_1 з виплати недоотриманої ним заробітної плати, що передбачена умовами контракту, зміни до якого в установленому порядку не вносились.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, з урахуванням наступного.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).
Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту (стаття 20 Закону України «Про оплату праці»).
Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону України «Про оплату праці»).
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).
Оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту (стаття 20 Закону України «Про оплату праці»).
Згідно з частиною четвертою статті 62 Закону України від 17 вересня 2008 року № 514-VI «Про акціонерні товариства» (у редакції, чинній на момент укладення контракту) посадовим особам органів акціонерного товариства виплачується винагорода лише на умовах, передбачених цивільно-правовими або трудовими договорами (контрактами), укладеними з ними.
У постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц зазначено, що: «виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже висловлювалася про сутність трудового контракту та вказала, що:
«правове становище осіб, які працюють за контрактом, істотно відрізняється від правового статусу працівників, які виконують свої трудові обов`язки відповідно до трудового договору.
Трудовий контракт є особливою угодою про працю, водночас має певні відмінності від трудового договору.
Найважливішою відмінністю контракту від традиційного трудового договору є співвідношення нормативного та договірного регулювання трудових відносин.
У трудовому договорі умови праці та матеріального забезпечення працівника переважно встановлюються нормативно-правовими актами (законами, підзаконними так локальними правовими актами) та, зазвичай, лише окремі з умов договору встановлюються самими сторонами, зокрема, це умови про безпосередню трудову функцію працівника, місце та початок роботи, в окремих випадках - про оплату праці.
При укладенні контракту переважає договірне регулювання істотних та інших умов праці, а також умов, що стосуються соціально-побутової сфери. На стадії укладення контракту сторони обговорюють питання щодо обсягу роботи та вимог до якості й строків її виконання, строку дії контракту, прав, обов`язків та взаємної відповідальності сторін, умов оплати й організації праці, матеріального забезпечення, підстав припинення і розірвання контракту, соціально-побутових та інших умов, необхідних для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи чи організації.
Трудовий контракт є формою індивідуального договірного регулювання трудових відносин, а також інших, пов`язаних із виконанням сторонами прийнятих зобов`язань. Трудовий контракт не лише встановлює трудові відносини, а й визначає їх зміст, забезпечуючи при цьому специфічні інтереси роботодавця і працівника. Контракт спрямовується на забезпечення реалізації особистих, індивідуальних інтересів, які, отримуючи певну фіксацію і визнання, перетворюються у суб`єктивні права. У контракті встановлюються спеціальні заходи забезпечення виконання прийнятих на себе сторонами зобов`язань, що не є притаманними іншим видам трудового договору.
Підсумовуючи, контракт базується на договірному регулюванні трудових відносин роботодавця та працівника як сторін такого особливого договору.
Свобода договору є однією із загальних засад (принципів) приватного права (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Зміст договору визначається у статтях 6 та 627 ЦК України.
Трудовий контракт є різновидом трудового договору, а трудовий договір є, в основі своїй, таким самим приватноправовим договором, як і будь-який інший, постаючи лише як окремий специфічний вид у складі договірного типу - договорів про виконання робіт і надання послуг.
Тому на усі види трудових договорів (включаючи і трудовий контракт) поширюються правила статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Водночас потрібно враховувати, що принцип свободи договору більшою мірою реалізований у трудовому контракті, аніж у інших видах трудових договорів.
За таких обставин до трудових відносин, що виникли з трудового контракту, можуть застосовуватися окремі правила ЦК України, які безпосередньо не суперечать положенням КЗпП України, а також засадам і принципам трудового законодавства.
Установлено, що 2 березня 2012 року між ПрАТ «АРЖК» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір (контракт) строком на 5 років.
Наказом Голови Правління від 2 березня 2012 року №1-К ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Голови правління ПрАТ «АРЖК».
Додатковою угодою № 1 від 15 лютого 2017 року було продовжено дію контракту до 2 березня 2022 року.
Додатковою угодою № 2 від 15 лютого 2022 року було продовжено дію контракту до 02 березня 2027 року.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , у позовній заяві вказав, що відповідно до укладеного між сторонами контракту, керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65000 грн.. У подальшому, при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу Керівника переглядається та встановлюється у сумі, кратній 60 (шістдесяти) розмірам мінімальних заробітних плат, встановлених чинним законодавством України. Зазначене підтверджується і змістом самого контракту, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 9а том 1).
Також, позивач погодився з тим фактом, що окрім продовження строку дії контракту додатковою угодою № 1 та № 2 інших змін до цього контракту не вносилось.
Колегія суддів звертає увагу, що у справі № 752/24412/23 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «АРЖК» про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні, за липень 2023 року, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2025 року, суди встановили аналогічні обставини, що є преюдиційними і для цієї справи: «апеляційний суд встановив, що зміни до трудового контракту ОСОБА_1 у зв`язку із прийняттям Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII не вносились; при розрахунку заробітної плати позивача мають застосовуватись положення трудового контракту про те, що керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65 000 грн.».
Отже, з наведеного вбачається, що згідно умов контракту (зміни до якого вносились сторонами тільки щодо продовження терміну його дії), посадовий оклад ОСОБА_1 становить 65 000 грн., а розмір оплати праці кратний 60 (шістдесяти) розмірів мінімальних заробітних плат переглядається при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України.
Позивач також зазначав, що з 2012 і до кінця 2016 нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 відбувались у відповідності до контракту, а саме з перерахунком посадового окладу при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України.
У 2017 році ПАТ перетворилось на ПрАТ «АРЖК» відповідно до рішення Загальних зборів ПАТ, що підтверджується рішенням та Статутом в новій редакції від 2017 року.
Відповідно до Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, з 01 січня 2017 року мінімальна заробітна плата не використовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів працівників та інших виплат. Пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII встановлює, що після набрання чинності цього Закону мінімальна заробітна плата як розрахункова величина в колективних договорах та угодах усіх рівнів не застосовується, її замінює прожитковий мінімум для працездатних осіб. Підприємства, установи, організації повинні були внести зміни до колективних договорів і угод усіх рівнів до 01 січня 2017 року, щоб привести їх у відповідність з Законом № 1774. Зміни необхідно було внести з урахуванням положень, визначених КЗпП, Законами № 1774, № 108 та постановою № 1037.
Наказом Голови правління ОСОБА_1 від 29 грудня 2016 року №09-ОД з метою мінімізації витрат ПрАТ «АРЖК» встановлено: «…1. Тимчасово, починаючи з першого кварталу 2017 року та до окремого рішення, для обліку нарахування та виплати заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови правління - Члену правління ПрАТ «АРЖК» застосовувати показник прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, розмір якого встановлено чинним законодавством України у відповідному періоді. Заборгованість у вигляді різниці між розміром заробітної плати (посадовим окладом), передбаченим трудовими контрактами з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (60 та 50 мінімальних заробітних плат відповідно) та розміром заробітної плати з використанням показника прожиткового мінімуму (60 та 50 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб відповідно) у відповідних періодах обліковувати на позабалансовому рахунку 03 «Контракті зобов`язання». 2. Нарахування та виплату (відображення на балансових рахунках шляхом перенесення з позабалансового рахунку 03 «Контракті зобов`язання») заборгованості із заробітної плати Голові Правління та заступнику Голови Правління - Члену Правління, здійснювати згідно окремих наказів Голови Правління…».
Наказом Голови Правління від 30 листопада 2017 року №07-ОД з метою мінімізації витрат ПрАТ «АРЖК» з 1 грудня 2017 року, для цілей використання штатного розпису, обліку, нарахування та виплати заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління, застосовувати показник прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб (пмдг), розмір якого встановлено чинним законодавством України станом на 1 травня 2017 року.
Проте, згідно обставин встановлених у цій справі, саме наказами, підписаними та виданими позивачем, як Головою правління ОСОБА_1 регулювалися нарахування та виплати заробітної плати членів Правління, зокрема позивачу (невиплаченої заробітної плати, обрахованої відповідно до контрактів членів Правління).
Також установлено, що рядом наказів за підписом позивача, у 2017,2018 та 2019 роках, враховуючи отримання прибутку за результатами роботи Товариства, здійснювалось донарахування і виплата за вказані у наказах певні періоди заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління у розмірі недоплачених сум заробітної плати, встановлених трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від 2 березня 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року.
Наказом Голови Правління від 9 січня 2023 року №01-ОД, на виконання рішення Правління (Протокол №1 від 9 січня 2023 року) визначено 1. скасувати з «31» березня 2023 дію наказів «Про мінімізацію витрат» від 29 грудня 2016 року №09-ОД та 30 листопада 2017 року №07-ОД. 2. Здійснити 31 березня 2023 року нарахування на балансових рахунках шляхом перенесення з позабалансового рахунку 03 «Контрактні зобов`язання» сум заборгованості із заробітної плати Голові Правління та Заступнику Голови Правління - члену Правління, до розміру, встановленого трудовими контрактами з Головою Правління ОСОБА_1 від 2 березня 2012 року та з членом Правління ОСОБА_2 від 6 березня 2012 року за період з січня 2019 року (2/3 суми) по березень 2023 (включно). Податки та внески, що підлягають нарахуванню стосовно вищезазначених сум заробітної плати, сплатити згідно чинного законодавства».
Рішенням Загальних зборів ПрАТ «АРЖК» від 28 квітня 2023 року було прийнято рішення про припинення ПрАТ «АРЖК» шляхом його ліквідації, обрано Голову ліквідаційної комісії заступника головного бухгалтера - директора департаменту бухгалтерського обліку АТ «Ощадбанк» Притупа Ю. М.
З моменту обрання ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження Наглядової ради та Правління.
Припинено повноваження голови - ОСОБА_1 та члена Правління - ОСОБА_2.
8 травня 2023 року головою Ліквідаційної комісії було прийнято наказ, яким змінено штатний розпис, а також розміри заробітних плат члена та голови Правління.
З вказаним наказом, голову Правління ОСОБА_1 було ознайомлено 31 травня 2023 року.
Вважаючи, що у ПрАТ «АРЖК» є обов`язок із виплати позивачу недоотриманих ним сум заробітної плати, з урахуванням наведеного, ОСОБА_1, і звернувся з цим позовом до суду.
Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заявлених у позову сум є помилковими, хоча й предметом цієї справи по суті є оплата праці згідно погоджених сторонами умов договору - контракту.
Так дійсно, оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту (стаття 20 Закону України «Про оплату праці»).
Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону України «Про оплату праці»).
Як убачається з встановлених судами обставин, ОСОБА_1 , будучи головою Правління у ПрАТ «АРЖК», видавав та підписував накази щодо зміни оплати своєї праці, змінюючи її розмір та вважаючи за можливим нарахування заборгованості з виведенням такої на позабалансовий рахунок «03 «Контрактні зобов`язання». При цьому встановлено та підтверджується сторонами, що зміни до контракту від 2 березня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «АРЖК» що стосуються розміру його винагороди за працю - не вносились.
Відповідно до п.п. 10.5.17, 10.5.18 Статуту в редакції 2012 року (та в інших редакціях в тому числі станом на день подачі позову) затвердження умов трудових договорів (контрактів), затвердження змін та доповнень до таких договорів (контрактів), встановлення розміру винагороди відноситься до виключної компетенції Наглядової ради Товариства.
З аналізу наведеного колегія суддів дійшла висновку, що видаючи та підписуючи ряд наказів про застосування показника прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб для обліку нарахування і виплати заробітної плати голові Правління та заступнику голові Правління починаючи з першого кварталу 2017 року та затвердження 29 грудня 2016 року нового штатного розпису, у якому встановлено посадовий оклад у розмірі 60 ПМДГ, ОСОБА_1 своїми діями ініціював та відповідно і погодився на зміну умов щодо нарахування йому заробітної плати. Таким чином, впродовж певного періоду часу, а саме з 2017 року до 31 травня 2023 року (припинення повноваження голови Правління ОСОБА_1), сторони погоджувались на оплату праці позивача на таких умовах, жодних заперечень з приводу цього сторонами не заявлено та матеріали справи не містять.
У своїх поясненнях сторона позивача зазначає, що сторони розуміли та виконували умови контракту, виходячи з розрахунку заробітної плати по формулі, що міститься в абзаці другому п. 4.1. трудового договору (контракту), а відтак, дії сторін свідчать про те, що відповідні зміни в договір були внесені. Так дійсно, сторони за замовчуванням погоджувались на оплату праці позивача на змінених умовах, що зазначені у виданих ним же наказах, однак дій щодо фіксації нових умов оплати праці у сам контракт здійснено не було.
Відповідно до п. 6.1 контракту «у разі значних змін законодавства України, що істотно впливає на здійснення Товариством господарської діяльності, кожна із Сторін має право ініціювати перед іншою Стороною питання про внесення змін до цього контракту. Взаємоприйняті зміни оформлюються додатковою угодою до контракту. При незгоді з пропозицією щодо зміни контракту сторона дає письмову мотивовану відмову (пункт 6.1. контракту). За змістом пункту 7.4. контракту умови цього контракту можуть бути змінені за угодою сторін у письмовій формі з урахуванням положень пункту 6.1. цього контракту». Тобто, зміни умов оплати праці повинні були б бути внесені шляхом укладення сторонами додаткової угоди, чого зроблено не було. Додаткові угоди укладались тільки з приводу строку дії контракту.
Таким чином, такі твердження позивача не відповідають умовам контракту та встановленим обставинам. Крім того, позивач стверджує, що відповідач порушує принципи добросовісності.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (постанова ВС від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)). 
З наведеного вбачається, що саме поведінка ОСОБА_1 містить ознаки суперечливості та неоднозначності, який видаючи накази про застосовування показника прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, у відповідному періоді для розрахунку оплати праці йому, як Голові Правління, змінив розмір своєї зарплати та до звільнення його з посади приймав ці умови, а після звільнення звернувся з цим позовом до суду.
Суду невідомі причини, з яких, такі зміни не були оформлені сторонами згідно умов контракту. Крім того, строк дії контракту продовжувався шляхом укладення додаткових угод, тобто сторони в цій частині виконували умови контракту. 
Посилання позивача на те, що зазначений порядок нарахування заробітної плати Голові Правління перевірявся, погоджувався Наглядовою радою, аудиторськими перевірками і затверджувався щороку загальними зборами ПрАТ «АРЖК» правового значення у цій справі не мають, оскільки умовами контракту (п.6.1, 7.4) передбачено, що внесення змін до порядку нарахування заробітної плати відбувається у письмовій формі з укладанням додаткової угоди, а не шляхом затвердження бухгалтерських звітів чи висновків. Додаткові угоди щодо змін умов нарахування оплати праці до контракту укладені не були.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 757/36687/21-ц (провадження № 61-18461сво23) вказано, що: «суди встановили, що 04 грудня 2014 року між Наглядовою радою ПАТ «Державний ощадний банк України» та заступником голови Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 (керівник) укладено контракт, який згідно з пунктом 1.2 є трудовим договором, на підставі якого виникли трудові відносини між сторонами. У контракті 04 грудня 2014 року передбачено, що: контракту керівник зобов`язується забезпечувати виконання покладених на Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» завдань та функцій, передбачених статутом банку та положенням про правління банку (пункт 1.1.). За змістом пункту 1.1 цього керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 79 170 грн. У подальшому при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу керівника перераховується та встановлюється у сумі, кратній 65 розмірам мінімальних заробітних плат, встановлених чинним законодавством України (пункт 3.1.). До цього контракту в подальшому було укладено: додаткову угоду № 1 від 03 серпня 2017 року, якою зокрема було внесено зміни до пункту 3.1 контракту та встановлено посадовий оклад керівнику в сумі 256 000 грн. […].
В трудовому законодавстві не міститься правил, які мають засовуватися при тлумаченні трудового контракту, а тому з врахуванням принципів, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо його дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності, за умови, що положення контракту не погіршують, порівняно з чинним законодавством, становище працівників.
Власник або уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені трудовим контрактом.
Прийняття закону, який погіршує умови оплати праці, встановлені трудовим контрактом, може бути підставою для внесення змін до такого контракту.
Сам по собі факт прийняття закону, який погіршує умови оплати праці, встановлені трудовим контрактом, не може бути підставою для невиплати заробітної плати у розмірах, встановлених трудовим контрактом (якщо відповідні зміни у контракт не були внесені)».
Отже, з наведеного можна дійти висновку, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII про розрахунок заробітної плати виходячи з розміну прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір встановленої контрактом грошової винагороди позивача змінився, з`явилась підстава для внесення змін у контракт, чого сторонами зроблено не було. Відповідач, як це передбачено законом не погіршував в односторонньому порядку становище позивача, натомість сам позивач видав накази про зміну розміру своєї заробітної плати, на що сторони погоджувались. 
Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення апеляційної скарги відповідача та зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за законом, судові витрати ПрАТ «АРЖК» у вигляді судового зборуза подання апеляційної скарги в сумі 20130 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» задовольнити. 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовитив задоволенні позову.
Судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 20130 грн. компенсувати ПрАТ «Агентство по рефінансуванню житлових кредитів» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус