ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/793/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 712/7522/23 Категорія: 304000000  	Марцішевська О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Василенко Л.І.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи: 

позивач – ОСОБА_1 ;

відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

третя особа – приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна;

особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання об`єктом спільної сумісної власності квартири та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання об`єктом спільної сумісної власності квартири та поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в період перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_3 , її мати ОСОБА_2 набула у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2014.

Покупцем за вказаним договором виступила ОСОБА_2 , однак фактичними покупцями був позивач та його на той час дружина ОСОБА_5 . Оформити на себе квартиру позивач не мав можливості через існування майнових спорів між ним та колишньою дружиною, у шлюбі з якою позивач перебував до укладення шлюбу з ОСОБА_3 .
Між ОСОБА_2 та позивачем була досягнута домовленість про переоформлення прав власності на спірну квартиру на позивача та ОСОБА_3 , у рівних частках, проте ОСОБА_2 зазначену домовленість не виконала.
Придбання ОСОБА_2 вказаної квартири відбулось за спільні кошти позивача та ОСОБА_3 , оплата половини вартості квартири в розмірі 23000 доларів США та послуги з оформлення договору здійснено за рахунок належних позивачу коштів. 
Після придбання квартири позивач щорічно за власний рахунок проводив ремонт та придбавав побутову техніку, меблі. У вказаних витратах ОСОБА_3 не брала участь, оскільки отримувала мінімальну заробітну плату. ОСОБА_2 у квартирі не проживала, оскільки з 2016 року перебуває за кордоном.
Шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 був розірваний рішенням суду 01.02.2022. 
На даний час позивач знятий з реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та між сторонами виник спір щодо виплати позивачу коштів, витрачених на придбання та облаштування квартири за вказаною адресою.
Оскільки квартира придбана в період шлюбу позивача з ОСОБА_3 за спільні кошти подружжя, позивач вважає за необхідне визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 08 липня 2014 року в частині покупця, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнати квартиру об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , здійснити поділ вказаної квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частках.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення у вигляді накладення заборони відчуження квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору у частині сторони договору.
Переведення прав та обов`язків покупця передбачено цивільним законодавством як спосіб захисту порушеного переважного права. Більше того, у ч. 4 ст. 362 ЦК України йдеться про порушення переважного права саме шляхом продажу, а не придбання майна, навіть якщо воно було зареєстровано на третіх осіб.
Враховуючи наведене, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушених прав, звернувшись з позовом про переведення на позивача та відповідачку прав та обов`язків покупців за договорами купівлі-продажу спірної квартири.
Наданими відповідачами доказами підтверджено придбання спірної квартири ОСОБА_2 , значною мірою за рахунок коштів, отриманих від відчуження належного їй на праві власності нерухомого майна за договорами купівлі-продажу від 26 червня 2014 року та 03 липня 2024 року.
Недодержання в момент вчинення оспорюваного правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, судом не встановлено.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, суд враховав, що спірна квартира в період шлюбу не була набута у власність позивача чи ОСОБА_6 , її власником на підставі договору від 08.07.2014 є ОСОБА_2 , вказаний договір не визнаний недійсним, отже є чинним.
Не погодившись з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 , посилаючись на практику касаційного суду, зазначає, що за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплене не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.
Скаржник наголошує, що саме він та його колишня дружина ОСОБА_5 виступали фактичними покупцями квартири за адресою АДРЕСА_1 , сплативши при цьому спільні кошти у визначеному договором розмірі. Квартира придбана для проживання сім`ї ОСОБА_7 . Тому вважає частково недійсним договір купівлі-продажу квартири в частині покупця, оскільки ОСОБА_8 виступила фіктивним покупцем по договору, у зв`язку з тим, що позивач був вимушений оформити квартиру на на тещу ОСОБА_2 .
За час подружнього життя скаржник за власні заощадження зробив ремонт у квартирі та облаштував її меблями.
23.03.2026 до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 – адвоката Топора І.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
24.03.2026 до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_3 – адвоката Хмельницької Л.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що в апеляційній скарзі не наведено підстав для скасування законного та справедливого рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, представників сторін, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 604.
26 червня 2014 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_10 (продавці) та ОСОБА_11 (покупець) укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 за 255 089 грн. Відповідно до договору ОСОБА_2 , ОСОБА_10 продали квартиру АДРЕСА_2 за 255 089 грн.
За попереднім договором № 457 від 11.06.2014 вартість квартири складає 26000 доларів США (а.с. 79 т. 1).
Відповідно до копії розписки від 01.07.2014, ОСОБА_1 отримав в борг від ОСОБА_12 кошти в сумі 17000 дол. США для придбання житла за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 110 т. 1).
01 липня 2014 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_13 (продавці) та ОСОБА_2 (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 за 45 500 доларів США ( а.с. 77 т. 1).
03 липня 2014 року між ОСОБА_2 , Кохан Русланом Михайловичем, який діє від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області, № 1789. Відповідно до Договору ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , який діє від імені ОСОБА_14 продали квартиру АДРЕСА_4 . Вартість квартири складає 220 456 грн. (а.с. 80 т. 1).
За попереднім договором № 467 вартість квартири складає 24 500 грн (а.с. 81 т. 1).
08 липня 2014 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_13 (продавці) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., № 4935. Відповідно до п. 3 Договору продаж квартири вчинено за 480 200 грн (а.с. 12 т. 1).
Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 дала покази про те, що до неї звернувся син у зв`язку з пошуком квартири після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 і на його прохання по розписці надала сину у борг 17 000 доларів, з них ще не повернутими є 7 000 доларів. У життя сина з невісткою не втручалась, з нею не спілкувалась. На кого оформлена спірна квартира, не знає. Кошти були спільні з чоловіком. Оригінал розписки втрачений.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 дав покази про те, що як директор агенства нерухомості та рієлтор здійснював супровід угод. Імовірно в 2014 році позивач звернувся до агенства з питання продажу двох квартир і купівлі трикімнатної квартири поблизу своєї роботи у центрі міста. Дані угоди були укладені. Мали справу тільки з позивачем. Квартиру позивач купляв для своєї сім`ї по АДРЕСА_5 . Кошти за послуги рієлтора сплачував позивач. При укладанні угоди був присутній позивач, також була його теща. Всі кошти сплачував позивач. Походження коштів, імовірно, було від попереднього продажу кватир, вимог щодо фінансового моніторингу на той час не було. Продані були однокімнатні квартири, осіб власників не пам`ятає. У договорах на продаж позивач не вказаний, але це була одна родина.
30.07.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували місце проживання у квартирі АДРЕСА_3 . 01.08.2014у вказаній квартирі зареєстрував своє місце проживання позивач.
Відповідно до актового запису про смерть № 150 від 01.04.2021, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 померла, спадкова справа заведена у Черкаській районній державній нотаріальній конторі за заявою спадкоємця ОСОБА_4 ( а.с.31-70 т.2)
29.08.2021 позивачем укладений договір купівлі-продажу меблів за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 64 815 грн, відповідно до товарних чеків оплата замовлення здійснювалась 29.08.2021 на суму 3000 грн, 23.09.2021 - 3340,75 грн, 25.09.2021 – 26 600 грн, 18.11.2021 - 8300 грн (а.с. 19, 20, 22 т. 1).
01 лютого 2022 року шлюб, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси (а.с. 13 т. 1).
У зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_18 , ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_19 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17.06.2022 (а.с.93 т.1).
Відповідно до акта опитування сусідів від 01.05.2023, ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 з липня 2014 року до 2021 року, проводив там щорічно косметичні та капітальні ремонти, дбав про енергозбереження та підтримував помешкання в належному стані (а.с. 14 т. 1).
Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_20 (сертифікат № 503/2022 від 09.10.2022) від 14 липня 2023 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 складає 1 905 000 грн, тобто 1/2 частка становить 952 500 грн (а.с. 16 т.1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 08.07.2024. Квартира трикімнатна, має загальну площу 65,5 кв.м, житлову 37,5 кв.м, розташована у багатоповерховому будинку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 341647502 від 04.08.2023.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Посилаючись на недійсність договору купівлі-продажу в частині покупця на тій підставі, що квартира насправді була набута частково за належні позивачу кошти в сумі 23 000 доларів США , а також за кошти ОСОБА_3 , позивач вказував, що квартира має бути визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу у рівних частках між співвласниками.
Відповідно до частини четвертої статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник має право пред`явити позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця.
Отже, зазначена норма є спеціальною та застосовується виключно у випадках порушення переважного права співвласника на купівлю відчужуваної частки у праві спільної часткової власності.
У даній справі відсутні правовідносини щодо продажу частки у праві спільної часткової власності та порушення переважного права співвласника, а спір стосується набуття права власності на нерухоме майно третьою особою.
За таких обставин положення статті 362 ЦК України не підлягають застосуванню, а обраний позивачем спосіб захисту не є передбаченим законом та не здатен відновити право, про порушення якого він заявляє.
Посилання скаржника на удаваність договору купівлі-продажу квартири є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У разі встановлення удаваності правочину застосовуються правила щодо правочину, який сторони фактично мали на меті.
Отже, встановлення удаваності правочину передбачає необхідність доведення реального змісту правовідносин сторін та наявності іншого, прихованого правочину, який сторони фактично виконували.
Натомість у цій справі позивач, посилаючись на удаваність договору, не визначив та не довів, який саме правочин фактично мав місце між сторонами, а також не обґрунтував застосування правових наслідків, передбачених статтею 235 ЦК України.
Більше того, заявлені позовні вимоги про визнання договору недійсним у частині сторони та переведення прав покупця не відповідають правовій природі удаваного правочину, оскільки фактично спрямовані на зміну сторони чинного договору купівлі-продажу, що цивільним законодавством не передбачено.
Щодо доводів про спільну сумісну власність подружжя
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності, якщо інше не доведено.
Разом із тим презумпція спільності майна є спростовуваною, а обов`язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до статті 81 ЦПК України покладається на таку сторону.
Матеріалами справи встановлено, що спірна квартира придбавалася ОСОБА_2 за рахунок коштів, отриманих від відчуження належного їй на праві власності майна.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя або за рахунок спільної праці чи спільного бюджету сторін у шлюбі.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що факт придбання спірної квартири за кошти позивача підтверджується розпискою про передачу його матір`ю грошових коштів у сумі 17 000 доларів США.
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, а ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.
За змістом статей 77, 78 ЦПК України доказ повинен бути належним та допустимим, тобто містити інформацію щодо предмета доказування та бути отриманим у спосіб, передбачений законом.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а учасник справи, який подає копію письмового доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу такого доказу.
Колегія суддів враховує, що у відповідачів виникли сумніви щодо достовірності копії розписки, однак призначити у справі експертизу виявилося неможливим через відсутність оригіналу розписки, що унеможливило перевірку її справжності, зокрема, підпису, дати складення документа, способу його оформлення та інших істотних підстав.
За таких умов копія розписки не може бути визнана достатнім, належним та допустимим доказом на підтвердження факту передачі позивачу саме грошових коштів на придбання спірної квартири, їх фактичного використання для її купівлі, а також походження коштів, за рахунок яких здійснювалося придбання нерухомого майна.
Щодо наданих пояснень свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає, що за відсутності належного документального підтвердження, вказані покази не є достатніми для встановлення обставин походження коштів та їх цільового використання. 
Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для врахування вказаної розписки як належного та достатнього доказу на підтвердження доводів позивача.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з правовою оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та повторюють позицію позивача, викладену у позовній заяві.
Втім, відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, а переоцінка доказів у межах апеляційного перегляду сама по собі не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів висновує, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2025 року є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування скаржником не доведено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання об`єктом спільної сумісної власності квартири та поділ майна подружжя, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 03 червня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко
Л.І. Василенко
О.М. Новіков