ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 червня 2026 року	Справа №160/7073/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду за допомогою підсистеми "Електронний суд" надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Біліменко Світлани Григорівни, виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області від 31.12.2025 року № 82706058 про відмову в проведенні реєстраційних дій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Біліменко Світлану Григорівну, виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 від 21.10.2025 року за реєстраційним номером 69529761 про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. На вказану квартиру наявний зареєстрований технічний паспорт. 21.10.2025 позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Біліменко Світлани Григорівни, виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області із заявою за реєстраційним номером 69529761 з метою державної реєстрації права власності на квартиру. 31.12.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно Біліменко С.Г. прийнято рішення № 82706058 про відмову у проведенні реєстраційних дій (після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставин, що були підставною для прийняття рішення залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, а саме вирішив – відмовити у проведенні реєстраційних дій за заявою і зв`язку із зазначеними вище обставинами). Позивач з рішенням відповідача не погоджується, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Згідно довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді "ст.262 ч.5 "Ухвала про відкриття спрощеного провадження" (без повідомлення сторін) від 31.03.2026 №160/7073/26 було надіслано одержувачу Виконавчий комітет Пятихатської міської ради в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 03.04.2026.
Відзив від Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради на адресу суду не надходив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року продовжено строк розгляду справи на 90 днів.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 від 12.01.2008 року.
Згідно довідки від 07.04.2022 №2301-5000833002 про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1993 року, ОСОБА_1 є власником квартир загальною площею 33,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 
21.10.2025 ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Біліменко Світлани Григорівни, виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області із заявою за реєстраційним номером 69529761 з метою державної реєстрації права власності на квартиру.
31.12.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно Біліменко С.Г. прийнято рішення № 82706058 про відмову у проведенні реєстраційних дій.
Так, в рішенні зазначено зокрема наступне:
"Державний реєстратор прав на нерухоме майно Біліменко Світлана Григорівна, виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, Дніпропетровської області, розглянувши заяву від 21.10.2025 за реєстраційним номером 69529761 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 за № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 за № 1141, встановив наявність обставин, які є підставною для відмови в проведенні реєстраційних дій:
- після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставин, що були підставною для прийняття рішення залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, а саме вирішив – відмовити у проведенні реєстраційних дій за Заявою і зв`язку із зазначеними вище обставинами."
Позивач з рішенням відповідача про відмову в проведенні реєстраційних дій не погоджується, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.
При вирішенні спору суд виходить із того, що проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав здійснюється у порядку, визначеному Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1952-ІV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-ІV) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок №1127).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; - відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; - відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Частиною 2 статті 18 Закону №1952-ІV передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.
Частиною першою статті 24 Закону №1952-IV визначені підстави для відмови в державній реєстрації прав.
Пункт 8 частини першої статті 24 Закону №1952-IV передбачає, що якщо після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, державний реєстратор відмовляє у державній реєстрації прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви. Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. 
Згідно з частиною 5 статті 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.
Пункт 12 Порядку №1127 передбачає, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Згідно з пунктом 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Таким чином, у разі невиконання заявником протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви зазначених у рішенні вимог, або неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав, державний реєстратор має право прийняти рішення щодо відмови в державній реєстрації прав.
Судом встановлено, що підставою прийняття оскарженого рішення слугувало те, що після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 Закону № 1952, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.
Водночас, в рішенні, на порушення зазначених вище норм, не було зазначено відповідне обґрунтування вичерпного переліку обставин, що стали підставою для його прийняття, не зазначено, які саме обставини не були усунені, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.
Судом також встановлено, що у спірному рішенні не надається оцінка тим документам, які були подані безпосередньо заявником. 
З огляду на це, суд вважає рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Що стосується вимог про зобов`язання вчинити дії, суд зазначає про таке.
З початку повномасштабної війни 24.02.2022 громадяни, які мають у власності об`єкти нерухомого майна на територіях областей, де відбуваються бойові дії, право власності на які оформлене до 2013 року, стикаються з неможливістю провести операції з власною нерухомістю, отримати компенсацію за пошкоджене чи зруйноване майно, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до вищезгаданого Закону, запроваджена з 01.01.2013, тоді як до цього державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації у Реєстрі права власності на нерухоме майно на паперових носіях (у реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються у БТІ. Таким чином, до 2013 державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна проводилась, але реєстр був паперовий і зберігався у архіві відповідного БТІ. Після 2013 року при проведенні будь-яких операцій з такою нерухомістю (купівля-продаж, дарування, спадкування, міна та ін.) необхідно, щоб записи про право власності були спочатку перенесені до Реєстру, який існує у електронному вигляді, причому державний реєстратор при перенесенні даних повинен перевірити факт державної реєстрації права власності за наданими документами тим чи іншим органом БТІ.
Отже, оскільки значна частина архівів в населених пунктах, які знаходяться в зоні активних бойових дій чи на тимчасово окупованих територіях, на даний час недоступна або знищена, одним із способів підтвердити право власності на таке майно залишається визнання права власності в судовому порядку. Державна реєстрація у цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду.
У відповідності до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Аналіз вказаних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.
Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.
Разом із тим, суд звертає увагу на те, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок, строки, процедуру проведення реєстраційних дій щодо речових прав на нерухоме майно, так і порядок, строки, відповідну процедуру та підстави для відмови у проведенні таких реєстраційних дій.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
При цьому, на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області повторно розглянути заяву позивача за реєстраційним номером 69529761 про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду. 
Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, на користь позивача сплачену ним суму судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради (код ЄДРПОУ 04052620, 52100, м.П`ятихатки, вул.Садова, 104) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій,- задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Біліменко Світлани Григорівни, виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області від 31.12.2025 року № 82706058 про відмову в проведенні реєстраційних дій ОСОБА_1 .
Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за реєстраційним номером 69529761 про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради (код ЄДРПОУ 04052620, 52100, м.Пятихатки, вул.Садова, 104) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова