ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 р. 	Справа № 520/12343/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2026, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/12343/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Служби безпеки України   
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України (далі – відповідач СБУ), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ СБУ №100ос від 30.01.2016;
- визнати протиправним та скасувати наказ УСБУ №18ос від 05.02.2016;
- поновити позивача на службі в СБУ на останній займаній посаді — старшого оперуповноваженого;
- стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;
- зарахувати період вимушеного прогулу до вислуги років;
- зобов`язати СБУ провести повний перерахунок вислуги років позивача, включивши весь період вимушеного прогулу, та визначити чергове військове звання, яке позивач мав би отримати відповідно до встановлених законом строків проходження служби, з урахуванням послідовності присвоєння військових звань та недопустимості присвоєння нижчого звання, ніж те, яке відповідає фактичній вислузі років позивача станом на дату ухвалення рішення суду, і присвоїти це звання заднім числом.
20.05.2026 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху. Надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтування поважності причин пропуску такого строку та наданням доказів на підтвердження поважності таких причин.
22.05.2026, на виконання вимог ухвали суду позивачем надано заяву про поновлення процесуального строку.
01.06.2026 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду - відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто позивачу.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її скасувати, визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду з цим позовом, поновити цей строк, відкрити провадження по справі та розглянути позов по суті.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у поновленні строку звернення до суду та повернув позовну заяву. Вказує, що у 2016 році мав лише витяги з наказів, які не містили повного змісту, а повні копії наказів і матеріали службових перевірок відповідач, незважаючи на адвокатські запити, не надав, що унеможливило належне формулювання позовних вимог. Зазначає, що добросовісно вживав заходів для отримання необхідних документів, однак відповідач фактично позбавив його можливості своєчасно реалізувати право на судовий захист. Також вказує, що підписав наказ під психологічним тиском керівництва та через побоювання негативних наслідків, а наявні у нього документи були знищені під час руйнування квартири внаслідок ракетного удару у 2023 році. На думку апелянта, наведені обставини є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, що узгоджується з практикою Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо забезпечення права на доступ до суду. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень ст. 312 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватись з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог КАС України.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами 2 та 3 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що спір стосується проходження позивачем публічної служби та звільнення зі служби в СБУ, а тому до спірних правовідносин застосовується місячний строк звернення до суду, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України. Суд зазначив, що про існування оскаржуваних наказів СБУ №100-ос від 30.01.2016 та УСБУ в Харківській області №18-ос від 05.02.2016 позивач був обізнаний ще у 2016 році, оскільки 04.04.2016 вже звертався до суду з позовом про їх скасування та поновлення на службі у справі №820/1667/16. З огляду на те, що з цим позовом позивач звернувся лише 15.05.2026, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск установленого законом строку звернення до суду.
Оцінюючи заяву про поновлення строку, суд визнав наведені позивачем причини неповажними, оскільки обставини щодо ненадання повних копій наказів, приховування документів та усунення перешкод лише у 2026 році не спростовують факту обізнаності позивача про оскаржувані накази та порушення його прав ще у 2016 році. У зв`язку з відсутністю належних доказів існування об`єктивних і непереборних перешкод для своєчасного звернення до суду суд першої інстанції відмовив у поновленні строку звернення до суду та повернув позовну заяву позивачу.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, зі змісту позовної заяви, вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду слугувала незгода із наказами Служби безпеки України №100-ос від 30.01.2016 та Управління СБУ в Харківській області №18-ос від 05.02.2016 про звільнення зі служби, які він вважає протиправними.
Із даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» 15.05.2026.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, у поданій на виконання ухвали суду першої інстанції заяві про поновлення пропущеного строку позивач зазначав, що після звільнення у 2016 році Служба безпеки України не надала йому повних копій наказів про звільнення та матеріалів службової перевірки, у зв`язку з чим він не мав можливості належним чином підготувати та обґрунтувати позов. Також посилався на свої звернення до керівництва СБУ у 2017 та 2019 роках, які, на його думку, свідчать про вжиття ним заходів для захисту своїх прав, однак не призвели до отримання необхідних документів. Крім того, позивач зазначав, що у 2026 році йому стали відомі нові обставини, зокрема щодо кримінального переслідування одного з посадових осіб СБУ, причетного, на його переконання, до його звільнення, що ставить під сумнів законність дисциплінарних матеріалів. Також вказував, що перешкоди для звернення до суду були усунуті лише у 2026 році у зв`язку зі зміною керівництва СБУ та припиненням впливу посадових осіб, які, за його твердженням, приховували документи та перешкоджали реалізації його права на судовий захист.
Як уже зазначалось, згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Водночас приписами частини другої статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зі змісту наведених норм висновується, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Колегія суддів зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Оцінюючи поважність наведених позивачем причин пропуску строку звернення до суду, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 ще 04.04.2016 звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовом у справі №820/1667/16, в якому вже просив визнати неправомірними та скасувати наказ СБУ №100-ос від 30.01.2016 про його звільнення з військової служби, наказ Управління СБУ в Харківській області №18-ос від 05.02.2016 про виключення зі списків особового складу, а також поновити його на військовій службі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2016 у справі №820/1667/16 вказану позовну заяву залишено без розгляду. При цьому судом було встановлено, що наказ №18-ос від 05.02.2016 містив відомості про звільнення позивача наказом СБУ №100-ос від 30.01.2016, а також підпис представника позивача про отримання цього наказу 19.02.2016.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач був обізнаний про існування спірного наказу про звільнення ще 19.02.2016, а про існування обох оскаржуваних наказів — не пізніше 04.04.2016, тобто з дати первинного звернення до суду з позовом про їх скасування.
Також суд першої інстанції врахував, що подана позивачем у 2026 році заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами була повернута без розгляду, оскільки у справі №820/1667/16 спір по суті не вирішувався, а відтак відсутній предмет такого перегляду у розумінні статті 361 КАС України.
Таким чином, з наведеного слідує, що про порушення своїх прав позивач дізнався не пізніше 04.04.2016, коли вже реалізував право на судовий захист шляхом звернення з адміністративним позовом щодо скасування тих самих наказів про звільнення.
Посилання позивача на те, що після звільнення у 2016 році Служба безпеки України не надала йому повних копій наказів про звільнення та матеріалів службової перевірки, у зв`язку із чим він не мав можливості належним чином підготувати та обґрунтувати позов, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вказано вище, вже 04.04.2016 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування наказів Служби безпеки України №100-ос від 30.01.2016 та Управління СБУ в Харківській області №18-ос від 05.02.2016, поновлення його на службі та захист порушених, на його думку, прав. Отже, вже у 2016 році позивач був обізнаний про зміст оскаржуваних наказів, підстави свого звільнення та вважав свої права порушеними, що підтверджується самим фактом звернення до суду з відповідним позовом. Відтак, відсутність повних копій наказів або матеріалів службової перевірки не позбавляла його можливості реалізувати право на судовий захист та не може розцінюватися як об`єктивна і непереборна перешкода для своєчасного звернення до суду, оскільки такі обставини фактично не перешкодили йому звернутися з аналогічними вимогами ще у 2016 році.
Також колегія суддів відхиляє посилання позивача на його звернення до керівництва Служби безпеки України у 2017 та 2019 роках як на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, оскільки направлення звернень до органу влади після спливу встановленого законом строку звернення до суду не змінює моменту, з якого особа дізналася про порушення своїх прав, не зупиняє перебіг процесуального строку та не створює новий строк для звернення до суду.
Доводи апелянта про те, що у 2026 році йому стали відомі нові обставини, а саме інформація щодо кримінального переслідування одного з посадових осіб Служби безпеки України, який, на його переконання, був причетний до його звільнення, а також про те, що перешкоди для звернення до суду були усунуті лише у 2026 році у зв`язку зі зміною керівництва СБУ, колегія суддів вважає недоречними, оскільки наведені обставини виникли вже після спливу встановленого законом строку звернення до суду та жодним чином не впливають на визначення моменту, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
Предметом даного спору є правомірність наказів Служби безпеки України №100-ос від 30.01.2016 та Управління СБУ в Харківській області №18-ос від 05.02.2016 про звільнення позивача зі служби, а тому вирішальним для обчислення строку звернення до суду є момент, коли позивачу стало відомо про прийняття зазначених наказів та порушення, на його думку, своїх прав, а не час, коли йому стали відомі інші обставини які, на його переконання, можуть підтверджувати незаконність звільнення.
Не приймаються колегією суддів також посилання апелянта на те, що лише у 2026 році у нього з`явилася реальна можливість звернутися до суду у зв`язку зі зміною керівництва Служби безпеки України та припиненням впливу посадових осіб, які, за його твердженням, перешкоджали реалізації права на судовий захист, оскільки наведене є припущенням позивача, не підтверджене жодними належними та допустимими доказами та, крім того, спростовуються встановленими у справі обставинами, а саме тим, що ще у 2016 році позивач реалізував своє право на судовий захист, звернувшись до адміністративного суду з позовом про скасування тих самих наказів та поновлення на службі.
З цих же підстав колегія суддів відхиляє і доводи позивача про знищення наявних у нього документів під час руйнування квартири внаслідок ракетного удару у 2023 році, оскільки така обставина виникла після спливу процесуального строку звернення до суду та об`єктивно не могла вплинути на можливість його своєчасного звернення до суду у 2016 році.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що наведені позивачем обставини не підтверджують існування об`єктивних, непереборних та незалежних від його волі перешкод, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду з даним адміністративним позовом, а відтак не можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення статей 122, 123 та пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та повернув позовну заяву. 
Доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують і не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 у справі №520/12343/26 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 312 , 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2026 року по справі № 520/12343/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін