ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/1217/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я., 

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
ОСОБА_1 : не з`явився,
ТОВ "Дебт Форс": Сердійчук О.Л.,
Керуючий реструктуризацією боргів боржника: Ушач Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 (колегія суддів у складі: Доманська М.Л. - головуючий, Станік С.Р., Остапенко О.М.)
та ухвалу Господарського суду Київської області від 08.10.2025 (суддя Лопатін А.В.) в частині визнання кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс"
у справі № 911/1217/25
за заявою  ОСОБА_1 
про неплатоспроможність, 

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст заяви
1. Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 (далі - Боржник), введено процедуру реструктуризації боргів боржника. 
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" (далі - Заявник) подало заяву з грошовими вимогами до Боржника (далі - Заява) в сумі 3576709,45 грн.
3. Заяву мотивовано посиланням на невиконання Боржником своїх зобов`язань за кредитним договором №11333427000 від 14.04.2008, право вимоги за яким перейшло до Заявника внаслідок укладення низки договорів відступлення права вимоги. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
4. 14.04.2008 Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" (далі - Банк) та ОСОБА_1 (у подальшому прізвище змінено на ОСОБА_1 , Боржник) уклали кредитний договір №11333427000 (далі - Кредитний договір). 
5. Згідно з пунктом 1.1 Кредитного договору Банк зобов`язався надати Боржнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США (USD), в сумі 80000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 404000,00 грн за курсом Національного банку України на день укладення договору, а Боржник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті.
6. Кредитні кошти надано строком до 13.04.2018 (пункт 1.2.2 Кредитного договору).
7. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00% річних (пункт 1.3.1 Кредитного договору). 
8. Також 14.04.2008 Банк та ОСОБА_4 (поручитель) уклали договір поруки №30305P180 (далі - Договір поруки), згідно з пунктом 1.1 якого поручитель поручився перед Банком за невиконання Боржником усіх його зобов`язань перед Банком, що виникли з Кредитного договору, в повному обсязі існуючих, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
9. Крім того, 14.04.2008 Банк (іпотекодержатель) та Боржник (іпотекодавець) уклали договір іпотеки №30305Z137 (далі - Іпотечний договір), яким забезпечено виконання Боржником зобов`язань перед Банком за Кредитним договором. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (далі - Квартира).
10. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.07.2010 у справі №2-3729/10 cтягнуто в солідарному порядку з Боржника та ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором у розмірі 88294,64 доларів США, а також стягнуто на користь Банку з Боржника та ОСОБА_4 по 60 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та по 850 грн судового збору.
11. У подальшому 08.12.2011 Банк і ПАТ "Дельта Банк" уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого Банк відступив ПАТ "Дельта Банк" право вимоги заборгованості, зокрема, за Кредитним договором. 
12. Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 21.03.2013 замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження у справі №2-3729/10 з Банку на ПАТ "Дельта Банк".
13. 23.09.2020 ПАТ "Дельта Банк" і ТОВ "Вердикт Капітал" уклали договір відступлення права вимоги, на підставі якого ПАТ "Дельта Банк" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги заборгованості, зокрема, за Кредитним договором. 
14. Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.12.2020 замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження у справі №2-3729/10 на ТОВ "Вердикт Капітал". 
15. 18.06.2021 на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення у справі №2-3729/10, приватний виконавець Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович відкрив виконавче провадження НОМЕР_1 зі стягнення заборгованості в розмірі 88294,64 доларів США. 
16. 10.03.2023 ТОВ "Вердикт Капітал" і ТОВ "Кампсіс Фінанс" уклали договір відступлення права вимоги №10-03/23, на підставі якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "Кампсіс Фінанс" свої права вимоги, зокрема, за Кредитним договором. 
17. 23.05.2023 ТОВ "Кампсіс Фінанс" і ТОВ "Дебт Форс" уклали договір відступлення права вимоги, на підставі якого ТОВ "Кампсіс Фінанс" відступило ТОВ "Дебт Форс" (Заявник) право вимоги заборгованості, зокрема, за Кредитним договором. 
18. Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.10.2023 у справі №750/12487/23 замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-3729/10 з ТОВ "Вердикт Капітал" на ТОВ "Дебт Форс" (Заявник). 
19. У межах виконавчого провадження НОМЕР_1 приватний виконавець на користь стягувача перерахував грошові кошти у сумі 85928,81 грн на виконання виконавчого листа, виданого відповідно до рішення суду у справі №2-3729/10.
20. На виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 25.06.2025 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко Ольга Володимирівна надала витребувані господарським судом документи - нотаріальну справу щодо переоформлення права власності на Квартиру на Кравченко Ніну Валентинівну.
21. Згідно з вказаними документами вартість реалізації предмета іпотеки (Квартири) складає 304533,75 грн.
22. Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові від 14.03.2025 №20026 за виконавчим документом про стягнення з Боржника 88294,64 доларів США стягнуто борг у сумі 258653,13 грн. До цієї суми включено кошти, отримані від реалізації Квартири.
Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
23. Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.10.2025, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026, зокрема, визнано кредиторські вимоги Заявника до Боржника на суму 3322901,12 грн, з яких: 4844,80 грн підлягають відшкодуванню до задоволення вимог кредиторів; 3318056,32 грн підлягають задоволенню в другу чергу; в іншій частині кредиторські вимоги Заявника відхилено. 
24. Судові рішення мотивовано встановленням обставин, які свідчать про обґрунтованість грошових вимог Заявника на суму 3318056,32 грн, враховуючи загальну суму заборгованості за рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.07.2010 у справі №2-3729/10 та погашення у межах виконавчого провадження сум у розмірах 85928,81 грн і 258653,13 грн. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
25. Боржник подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду в частині визнання грошових вимог Заявника до Боржника та постанову апеляційного господарського суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні Заяви в повному обсязі. 
26. Касаційну скаргу подано з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287, пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України. 
27. Боржник вважає, що господарські суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи неправильно застосували положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, статей 45 - 47 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України за обставин, коли вимоги нового кредитора підтверджуються виключно судовим рішенням, ухваленим у спорі з первісним кредитором, без подання первинних документів, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.03.2023 у cправі №904/10560/17, від 10.02.2026 у cправі №910/6702/22, від 11.09.2024 у справі №500/5194/16. 
28. Водночас Боржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду про застосування частини 1 статті 517 Цивільного кодексу України у справах про банкрутство / неплатоспроможність стосовно того, чи можливо визнати грошові вимоги кредитора за відсутності оригіналів документів. 
29. На думку Боржника, господарські суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили зібрані у справі докази, зокрема, щодо факту погашення заборгованості з урахуванням курсу валют станом на дату здійснення платежу; щодо питання наявності / відсутності оригіналів письмових доказів у Заявника.
30. Боржник звертає увагу на те, що ухвали про заміну сторони правонаступником у справі №2-3729/10 не містять інформації про заборгованість боржника (зокрема на момент відступлення права вимоги), оцінки правомірності набуття такого права, а лише вказують на реквізити укладеного між сторонами справи кредитного договору та договорів відступлення.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
31. Заявник подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
32. Заявник вважає, що Боржник у касаційній скарзі не довів наявності передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для касаційного перегляду, адже посилання на практику Верховного Суду є формальним і вирваним із контексту, а відповідні правові висновки зроблені за інших фактичних обставин.
33. На думку Заявника, доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з установленими судами обставинами справи та спрямовані на переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
34. Заявник заперечує проти доводів Боржника про відсутність належних доказів, первинних документів та підтвердження його грошових вимог виключно судовими рішеннями, посилаючись на подання до матеріалів справи первинних бухгалтерських документів, зокрема, виписки з рахунку Боржника, складеної первісним кредитором, які отримали належну оцінку господарських судів попередніх інстанцій. 
Позиція Верховного Суду
35. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги.
36. Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені за результатами розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до Боржника у справі про неплатоспроможність, які виникли на підставі Кредитного договору, права за яким відступлено Заявнику внаслідок укладення низки договорів відступлення права вимоги.
37. У силу частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
38. Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою п`ятою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" КУзПБ.
39. За визначенням, наведеним у статті 1 КУзПБ, грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. 
40. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі з договорів та інших правочинів.
41. Зокрема, згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
42. Однією зі сторін у зобов`язанні є кредитор, який може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Водночас боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (статті 510, 512, 514, 517, 518 Цивільного кодексу України). 
43. За змістом частини 1 статті 122 КУзПБ, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією у справі про неплатоспроможність фізичної особи або фізичної особи - підприємця здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
44. Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина 1 статті 45 КУзПБ). 
45. Виходячи з принципу диспозитивності та змагальності господарського судочинства, заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги, та несе ризик наслідків, пов`язаних недоведенням обґрунтованості таких вимог. 
46. Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).
47. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).
48. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та / або рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
49. У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18).
50. При цьому для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).
51. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22.12.2022 у справі №910/14923/20 наголосив, що для запобігання визнанню необґрунтованих вимог до боржника та порушенню цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.
52. Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:
- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;
- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;
- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.
53. Розглядаючи кредиторські вимоги, суд у силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог, з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).
54. Правовий висновок про обґрунтованість відмови суду у визнанні грошових вимог до боржника внаслідок неподання заявником належних і достатніх документальних доказів відповідного зобов`язання при поданні заяви про визнання таких вимог сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19.
55. Дослідивши надані Заявником у цій справі докази, господарські суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини, згідно з якими виникнення у Боржника заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Кредитним договором у розмірі 88294,64 доларів США підтверджено рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.07.2010 у справі №2-3729/10, яким присуджено до стягнення з Боржника на користь Банку зазначену суму коштів. Перехід до Заявника прав кредитора щодо заборгованості за Кредитним договором та стягувача у відповідному виконавчому провадженні підтверджено ланцюгом договорів про відступлення права вимоги (зокрема договором від 23.05.2023, укладеним між ТОВ "Кампсіс Фінанс" і Заявником) та ухвал Деснянського районного суду міста Чернігова (зокрема ухвалою від 26.10.2023 у справі №750/12487/23). 
56. З огляду на викладене господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість грошових вимог Заявника до Боржника у частині (з урахуванням часткового погашення заборгованості на виконання зазначеного судового рішення у справі №2-3729/10).
57. Заперечуючи проти такого висновку, Боржник у касаційній скарзі стверджує про неврахування господарськими судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень у цій справі, зокрема, висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.03.2023 у справі №904/10560/17, ухваленій у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду.
58. У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що застосований у статті 1291 Конституції України вислів "є обов`язковим до виконання" означає, що рішення суду є обов`язковим до виконання тими особами чи органами, які відповідно до судового рішення зобов`язані вчинити певні дії (сплатити гроші, передати майно тощо). Тобто судове рішення є обов`язковим до виконання відповідачем, щодо якого винесене судове рішення. Тоді як судові рішення, ухвалені судами на користь певних кредиторів проти боржника, не є обов`язковими ані для інших кредиторів, ані для суду, який розглядає справу про банкрутство. Суд, який розглядає справу про банкрутство, не зв`язаний судовими рішеннями, ухваленими судами проти боржника, тому може відхилити вимоги, підтверджені судовим рішенням.
59. Посилання на рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за оспорюваним у межах справи про банкрутство договором не заважає розгляду таких заперечень, адже у справі про банкрутство беруть участь особи, які не брали участі у розгляді справи в позовному провадженні, та вирішуються питання, які не були предметом розгляду під час позовного провадження (зокрема, пов`язані із застосуванням спеціальних підстав визнання правочину недійсним).
60. Отже, судова палата зазначила, що під час розгляду заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів (окрім кредиторів, ініціюючих провадження у справі про банкрутство), рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору, не є обов`язковим, а при його наявності оцінюється судом поряд з іншими доказами, а саме первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно/господарсько-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором.
61. Приймаючи до уваги в цілому зазначені висновки, під час розгляду цієї справи Верховний Суд водночас враховує, що постанову від 15.03.2023 у справі №904/10560/17 ухвалено за наслідками розгляду заяви одного з кредиторів боржника про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду про визнання підтверджених судовим рішенням у іншій справі грошових вимог іншого кредитора до боржника у зобов`язаннях, прийнятих боржником на себе за договором про переведення боргу; і такими нововиявленими обставинами визначено визнання недійсним у межах справи про банкрутство зазначеного договору про переведення боргу. 
62. Тобто наведена правова позиція сформована щодо правовідносин, відмінних від правовідносин у цій справі, в якій проти грошових вимог Заявника, обґрунтованих посиланням на судове рішення у справі №2-3729/10, заперечує саме Боржник, що є відповідачем у вказаній справі, а отже, в силу вимог статті 1291 Конституції України зобов`язаний виконувати відповідне судове рішення на користь визначеного судом стягувача. 
63. Подібний за змістом висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 10.02.2026 у справі №910/6702/22, на яку посилається Боржник у касаційній скарзі. Зазначеною постановою Верховний Суд скасував постанову апеляційного господарського суду та залишив у силі ухвалу місцевого господарського суду про відмову ТОВ "Дебт Форс" у визнанні грошових вимог до фізичної особи - боржника у справі про неплатоспроможність у зв`язку з тим, що додатки до заяви не дають можливості визначити правомірність переходу до ТОВ "Дебт Форс" прав у відповідному зобов`язанні. 
64. Однак правовідносини у вказаній справі не є в повній мірі подібними до правовідносин у цій справі. Зокрема, у зазначеній постанові у справі №910/6702/22 відсутні відомості щодо заміни позивача у відповідній цивільній справі, рішенням у якій підтверджено грошові вимоги, та / або стягувача у відповідному виконавчому провадженні саме на заявника ТОВ "Дебт Форс"; водночас місцевий господарський суд з`ясував невідповідність фактичним обставинам інформації, наведеної у поданих заявником документах щодо дати видачі кредиту. Натомість у цій справі подібні обставини господарські суди не встановили, тоді як Заявник є стягувачем у виконавчому провадженні з виконання рішення в цивільній справі №2-3729/10 внаслідок здійснення процесуальної заміни ухвалою суду, яка є чинною та Боржником не оскаржена. 
65. Щодо наведеного необхідно зауважити, що згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі "Устименко проти України", пункт 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії"). 
66. Відповідно до орієнтирів дотримання міжнародних стандартів, наведених Європейським судом прав людини у рішенні від 11.07.2017 у справі "Морейра Феррейра проти Португалії", відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи, або у випадках, коли необхідність забезпечення відшкодування, особливо в контексті виконання рішень суду, в цілому свідчить на користь поновлення провадження (пункт 62 рішення).
67. Враховуючи наведені підходи, Верховний Суд у постанові від 12.03.2025 у справі №903/347/24 зауважив, що заборгованість боржника перед кредитором, яка підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили, може ставитися під сумнів господарським судом під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами виключно у виняткових випадках. Водночас саме у цих випадках є необхідність у додатковому доведенні кредитором обґрунтованості своїх безспірних вимог первинними документами з урахуванням "підвищеного стандарту доказування". 
68. Зазначеними випадками, зокрема, можуть бути такі, коли у розпорядника майна / ліквідатора (якщо кредиторські вимоги заявлено та розглядаються судом у ліквідаційній процедурі), кредиторів чи інших учасників справи про банкрутство є обґрунтовані та доказово підтверджені підстави вважати, що:
- певний кредитор, вимоги якого є безспірними, та боржник, зловживаючи процесуальними правами, ініціювали розгляд відповідного судового спору задля штучного створення підтвердженої судовим рішенням заборгованості з метою, зокрема, впливу на процедуру банкрутства боржника через отримання необхідної кількості голосів на зборах та комітеті кредиторів, 
- при розгляді відповідного спору між кредитором і боржником судом не було враховано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (до прикладу, якщо кредитор - позивач до початку розгляду спору по суті відступив право вимоги до боржника - відповідача, однак не повідомив суду наявність відповідних обставин), а жоден з учасників такої справи не реалізував право на звернення із заявою про перегляд відповідного рішення за нововиявленими обставинами;
- договір, на підставі якого виникла заборгованість боржника перед кредитором (яка була стягнута судовим рішенням за результатом розгляду відповідного спору), був визнаний у подальшому недійсним чи неукладеним, однак жоден з учасників справи (за позовом кредитора про стягнення з боржника заборгованості) не реалізував право на звернення із заявою про перегляд відповідного рішення за нововиявленими обставинами.
69. Наведений перелік виняткових випадків, коли безспірні вимоги кредитора потребують додаткового доведення первинними документами з урахуванням "підвищеного стандарту доказування", не є вичерпним та залежить від обставин кожної конкретної справи.
70. У цій справі заперечення проти врахування рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.07.2010 у справі №2-3729/10 та ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.10.2023 про заміну на Заявника стягувача у виконавчому провадженні заперечує саме Боржник, який є відповідачем у зазначеній цивільній справі. При цьому Боржник не наводить достатніх підстав для висновку про наявність таких недоліків зазначених судових рішень, які викликають сумнів під час розгляду обґрунтованих ними грошових вимог до Боржника та зумовлюють необхідність повторної перевірки відповідних обставин щодо виникнення відповідного грошового зобов`язання у Боржника та переходу прав вимоги у такому зобов`язанні до Заявника. 
71. Зокрема, Боржник у касаційній скарзі не заперечує проти встановлення рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.07.2010 у справі №2-3729/10 факту порушення ним Кредитного договору перед Банком та присудження до стягнення відповідної суми коштів. З огляду на таке Боржник помилково посилається на недослідження обставин спливу позовної давності щодо відповідних вимог, адже право на звернення з позовом про стягнення відповідних коштів реалізовано Банком, а Заявник є його процесуальним правонаступником. 
72. Заперечуючи проти обставин переходу до Заявника прав вимоги за Кредитним договором, Боржник посилається на відсутність у Заявника оригіналів Кредитного договору, документів про передачу грошей. Однак самі по собі такі аргументи не є достатньою підставою для відмови у визнанні грошових вимог Заявника до Боржника в повному обсязі, якщо господарськими судами встановлено наявність чинного судового рішення про стягнення боргу, договорів про відступлення права вимоги та судового рішення про заміну стягувача, а Боржник не навів конкретних обставин, які ставлять під сумнів перехід права вимоги або достовірність поданих копій, свідчать про наявність підстав для їх неврахування відповідно до частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України,.
73. Боржник під час розгляду справи, зокрема в касаційній скарзі, не навів конкретних доводів (підтверджених наданими до справи доказами, дослідженими або помилково залишеними поза увагою господарськими судами попередніх інстанцій), які б свідчили про наявність обставин, що згідно з положеннями частини 2 статті 517 Цивільного кодексу України надають Боржнику право не виконувати своїх зобов`язань перед Заявником, попри підтвердження їх чинними судовими рішеннями, та / або викликали сумнів у законності договору про відступлення права вимоги від 23.05.2023, укладеного між ТОВ "Кампсіс Фінанс" і Заявником, зокрема, визнання недійсним зазначеного договору та / або попередніх у ланцюгу договорів відступлення тощо. 
74. Однак Верховний Суд вважає слушними доводи Боржника про неналежне дослідження господарськими судами першої та апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів щодо обґрунтованості визначеної у Заяві суми грошових вимог Заявника до Боржника з урахуванням обставин часткового виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.07.2010 у справі №2-3729/10 та висновків Верховного Суду про правильне застосування норм права в разі визначення щодо зобов`язання грошового еквівалента в іноземній валюті.
75. У силу статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. 
76. Відповідно до вимог статті 192 Цивільного кодексу України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
77. За змістом статті 524 Цивільного кодексу України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
78. Загальні положення щодо валюти виконання грошового зобов`язання закріплено у статті 533 Цивільного кодексу України, згідно з якою: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
79. Частиною 2 статті 45 КУзПБ також передбачено, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
80. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.09.2024 у справі №500/5194/16 (на яку посилається Боржник у касаційній скарзі) зауважила, що одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Водночас у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. 
81. Формулюючи висновок щодо застосування частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
82. Визнаючи частково грошові вимоги Заявника у цій справі, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що з присудженої до стягнення згідно з рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.07.2010 у справі №2-3729/10 суми коштів неоплаченою лишається заборгованість у розмірі 3318056,32 грн. При обчисленні зазначеної суми господарські суди виходили з того, що визначена вказаним судовим рішенням сума 88294,64 доларів США відповідно до курсу НБУ станом на 05.06.2025 (41,482 за долар США) становить 3662638,26 грн, із якої необхідно відняти: 85928,81 грн, сплачених у межах виконавчого провадження НОМЕР_1; та 258653,13 грн, погашених у виконавчому провадженні НОМЕР_2, включаючи кошти, отримані від реалізації іпотечного майна.
83. З огляду на викладене господарські суди попередніх правильно виходили з того, що згідно з резолютивною частиною рішення у справі №2-3729/10 відповідне зобов`язання Боржника визначено в іноземній валюті - доларах США, тому для цілей формування реєстру вимог кредиторів розмір грошових вимог відповідного кредитора має визначатися в національній валюті України за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання Заяви. 
84. Проте господарські суди залишили поза увагою, що положення частини 2 статті 45 КУзПБ щодо визначення складу і розміру грошових вимог у національній валюті на дату подання заяви мають застосовуватися після встановлення залишку непогашеної заборгованості в іноземній валюті з урахуванням часткового виконання відповідного зобов`язання, здійсненого до подання заяви кредитора. 
85. Якщо до подання заяви відбулося часткове погашення заборгованості, визначеної у зобов`язанні та присудженої до стягнення в іноземній валюті, шляхом перерахування коштів у національній валюті України відповідно до вимог статті 533 Цивільного кодексу України, розмір відповідного погашення має визначатися за офіційним курсом зазначеної валюти до гривні на день здійснення відповідного платежу (виконання судового рішення). Саме за результатами встановлення наведених обставин щодо різниці між розміром зобов`язання в іноземній валюті та обсягом погашення такого зобов`язання згідно з курсом іноземної валюти на день платежу має бути визначений розмір непогашених грошових вимог для цілей реєстру вимог кредиторів. 
86. Оскільки з встановлених у цій справі обставин не вбачається, що часткове виконання Боржником рішення у справі №2-3729/10 здійснено Боржником саме 05.06.2025, Верховний Суд вважає безпідставним обчислення розміру непогашеної частини заборгованості, виходячи з еквіваленту присудженої до стягнення суми в розмірі 88294,64 доларів США станом на 05.06.2025 та, водночас, із фактичного розміру перерахованих на виконання рішення коштів без урахування їх еквіваленту в доларах США на день сплати. 
87. Для правильного визначення суми заборгованості за Кредитним договором, що залишилася непогашеною після часткового перерахування коштів Боржником у межах відповідних виконавчих проваджень, господарським судам належало: встановити конкретні дати перерахування окремих сум коштів стягувачу (актуальному на момент такої сплати згідно з процесуальними рішеннями у відповідній цивільній справі); виходячи з їх розміру та курсу долара США до гривні на день перерахування, визначити еквівалент боргу в іноземній валюті, що є погашеним унаслідок такої сплати, та, відповідно, залишок боргу, право вимоги якого перейшло до Заявника.
88. Однак господарські суди попередніх інстанцій під час розгляду Заяви не встановили перелічені обставини на підставі дослідження наданих учасниками справи доказів та судових рішень у відповідній цивільній справі, зокрема, щодо конкретних дат перерахування коштів у сумах 85928,81 грн і 258653,13 грн певним стягувачам. При цьому встановлені апеляційним господарським судом обставини щодо реалізації Квартири мають суперечливий характер, адже в оскаржуваній постанові зазначено, зокрема: про вартість такої реалізації в сумі 304533,75 грн та, водночас, про врахування отриманих від реалізації коштів у складі суми 258653,13 грн (що є меншою за 304533,75 грн). Підстави та причини зазначеної розбіжності господарський суд апеляційної інстанції не з`ясував. 
89. Зважаючи на викладене, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про визнання грошових вимог Заявника до Боржника саме в сумі 3322901,12 грн. Такий висновок не ґрунтується на належному виконанні вимог статей 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки наявних у справі доказів, всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. 
90. Такі порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно згідно з встановленими статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межами розгляду справи, адже суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо дослідження наданих учасниками справи доказів та встановлення на їх підставі обставин. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
91.  Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до положень статей 300, 310 Господарського процесуального кодексу України оскаржувані ухвала та постанова господарських судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині визнання грошових вимог Заявника до Боржника в сумі 3322901,12 грн. Справу необхідно передати до суду першої інстанції для нового розгляду в зазначеній частині.
92. Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
93. Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і залежно від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Розподіл судових витрат
94. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 та ухвалу Господарського суду Київської області від 08.10.2025 у справі №911/1217/25 скасувати в частині визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" до боржника ОСОБА_1 на суму 3322901,12 грн. Справу в скасованій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Погребняк