ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5626/26 Справа № 177/3584/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Березюк М.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року м. Кривий Ріг 
справа № 177/3584/25
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»
відповідач  ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року, яке ухвалено суддею Березюк М.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на послуги розподілу природного газу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що що послуг з постачання та розподілу природного газу, відноситься до житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Законом України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем (Кодекс ГРМ), який розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. 
Постановою НКРЕКП № 1839 від 26 грудня 2022 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, в межах території міста Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району) та Криворізького району Дніпропетровської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України». Відтак, з 01.01.2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» є Оператором ГРМ, та виконує функції визначені Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем.
Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829, затверджено Типовий договір розподілу природного газу. Пунктом 1.1 Типового договору зазначено, що він є публічним і регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Відповідно до пункту 1.2 Типового договору умови цього договору однакові для всіх споживачів України.
Пунктом 1.4 Типового договору розподілу природного газу визначено, що послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається споживачу і включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача. 
Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ, передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498. 
В пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу ГРМ, зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. 
Побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п.5 правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 та п.4 глави 1 Розділу 1 Кодексу газорозподільних систем). 
ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується споживанням природного газу. 
Відповідно п. 1 глави 6 Розділу 6 Кодексу ГРМ, рахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу. 
Пунктом 2 глави 6 розділу 6 Кодексу ГРМ визначено, що річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Відповідно п. 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ, газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року. 
Згідно п. 6 глави 6 розділу 6 Кодексу ГРМ, періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць. 
Пунктом 7 глави 6 розділу 6 Кодексу ГРМ передбачено, що оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу. Відповідно п. 6.6. Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. 
Згідно п. 6.1. Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. 
Замовлена потужність по об`єкту відповідача на 2023 рік визначена з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року та складає 1944,34 м.куб. 
Замовлена потужність по об`єкту відповідача на 2024 рік визначена з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року та складає 1505,22 м.куб. 
Замовлена потужність по об`єкту відповідача на 2025 рік визначена з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік з 01 жовтня 2023 року по 30 вересня 2024 року та складає 593,00 м.куб. 
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01 листопада 2023 року визначається 1944,34 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 0,636 грн (з 01 січня 2023 року, затверджений постановою НКРЕКП від 30 грудня 2022 року № 1944), та складає 103,05 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу.
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01 січня 2024 року визначається 1505,22 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 0,636 грн (з 01 січня 2023 року, затверджений постановою НКРЕКП від 30 грудня 2022 року № 1944), та складає 79,78 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу. 
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01 січня 2025 року визначається 593,00 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 0,636 грн. (з 01 січня 2023 року, затверджений постановою НКРЕКП від 30 грудня 2022 року № 1944), та складає 31,43 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу. 
Станом на день подачі позовної заяви заборгованість Відповідача за послугу розподілу природного газу складає 1 755,43 грн, але будучи повідомленим про існування боргу, відповідач сплату боргу не здійснює, договір про реструктуризацію існуючого боргу не укладено. 
З метою стягнення заборгованості за послугу з розподілу природного газу з відповідача, Ппозивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, який 19 версня 2024 року було видано Криворізьким районним судом Дніпропетровської області. Однак, ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року року судовий наказ у справі № 177/2174/24 скасовано, за заявою ОСОБА_1 , роз`яснено право позивачу звернутися до суду з позовом.
На підставі наведенного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за розподіл природного газу за період з 01 серпня 2023 року по 30 вересня 2025 року в розмірі 1 755,43 грн, а також інфляційні втрати в сумі 253,90 грн та 3 % річних від простроченої суми 72,07 грн. Також позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» 2 081 грн 40 коп у рахунок заборгованості за розподіл природного газу за період з 01 серпня 2023 року по 30 вересня 2025 року, з урахуванням інфляційних витрат та 3 % річних, а також 2 422 грн 40 коп, у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору. 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, між ним та позивачем не існує договірних відносин, договір з позивачем він не підписував, пропозиції про укладення договору не отримував.
Апелянт заперечує проти визначення на законодавчому рівні одиниці вимірювання розподілу природного газу, що впливає на правильне нарахування оплати за розподіл газу та вказує про відсутність доказів відбору, споживання ним природного газу з газорозподільної системи, оскільки показники лічильника представниками позивача не знімалися. 
На переконання відповідача, позивач не мав право нараховувати вартість витрат за розподіл газу, оскільки не мав у користуванні газопроводу, що переданий йому сільською радою за договором 15 листопада 2023 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідача – залишити без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. 
Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить документальне підтвердження споживання ним природного газу. 
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано інформацію про відкриття на ім`я ОСОБА_1 особового рахунку НОМЕР_1 (а.с. 32, 33), за вказаною адресою: АДРЕСА_1 13 червня 2020 року встановлено газовий лічильник Самгаз - 6 17 лютого 2020 року випуску заводський номер 6837889, що подтверждено актом приймання газового лічильника, з початковими показаннями 00006,200 (а.с. 92). 
Як слідує з фіксації показів даного лічильника (а.с. 32 зворот, а.с. 93), наданих суду позивачем, покази лічильника змінилися та становили станом на 01 листопада 2023 року - 5577, а станом на 06 листопада 2025 року - 8596, попередні покази 6087 (а.с. 93). 
Вище вказані покази лічильника газу, відповідач у змагальному процесі не спростував.
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відповідно до преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі з текстом Закон), положення закону регулюють відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач, а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ст. 2 Закону, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, серед яких послуги з постачання та розподілу природного газу. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону, виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.
Відповідно до змісту ст. 7 Закону, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг Разом з тим, індивідуальний споживач зобов`язаний, серед іншого, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а також надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором. 
Згідно ст. 9 Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. При цьому, одиниця виміру обсягу спожитого споживачем природного газу визначається правилами постачання природного газу, що затверджуються уповноваженим законом органом. Постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості (ст. 19 Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Законом України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі – Кодекс ГРМ), який розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. 
Постановою НКРЕКП № 1839 від 26 грудня 2022 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, що постановою НКРЕКП № 1389 від 28 липня 2023 року розширена на територію провадження господарської діяльності з розподілу природного газу АТ «Криворіжгаз». Згідно останньої постанови, до 31 грудня 2023 року мали бути прийняті на баланс позивача вузли обліку, що перебували на балансі АТ «Криворіжгаз», ліцензія якого зупнена згідно постанови НКРЕКП № 1388 від 28 липня 2023 рку.
Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що з 01 січня 2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» є Оператором ГРМ, та з 01 серпня 2023 року виконує функції визначені Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, в межах м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець) та Криворізького району Дніпропетровської області, в тому числі в межах с. Нова Надія Криворізького району Дніпропетровської області. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відокремленим підрозділом Заявника є Криворізька філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», яка згідно з Положенням про Криворізьку філію діє від імені ТОВ «Газорозподільні мережі України» та здійснює діяльність з забезпечення розподілу природного газу від місць його надходження до споживачів природного газу. 
Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829, затверджено Типовий договір розподілу природного газу. 
Пунктом 1.1 Типового договору зазначено, що він є публічним і регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Відповідно до пункту 1.2 Типового договору умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494. 
Пунктом 1.4 Типового договору розподілу природного газу визначено, що послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається споживачу і включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача. 
В Кодексі ГРМ, зазначено, що оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. 
Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ, передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу. 
В пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу ГРМ, зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п. 5 правил постачання природного газу та п. 4 глави 1 Розділу 1 Кодексу газорозподільних систем). 
Відповідно до п. 1 гл.3 розділу 6 Кодексу ГРС, споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Згідно п. 5 гл. 3 розділу 6 Кодексу ГТС, у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Згідно з вимогами цього пункту здійснюється приєднання до договору розподілу природного газу споживачів-замовників, які отримують технічний доступ до ГРМ. 
Відповідно п. 1 глави 6 Розділу 6 Кодексу ГРМ, розрахунки за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу. 
Пунктом 2 глави 6 розділу 6 Кодексу ГРМ визначено, що річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Пунктом 7 глави 6 розділу 6 Кодексу ГРМ передбачено, що оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу. Відповідно п. 6.6. Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить документальне підтвердження споживання ним природного газу. Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано інформацію про відкриття на ім`я ОСОБА_1 особового рахунку НОМЕР_1 , за вказаною адресою: АДРЕСА_1 13 червня 2020 року встановлено газовий лічильник Самгаз - 6 17 лютого 2020 року випуску заводський номер 6837889, що подтверждено актом приймання газового лічильника, з початковими показаннями 00006,200. Як слідує з фіксації показів даного лічильника, наданих суду позивачем, покази лічильника змінилися та становили станом на 01 листопада 2023 року - 5577, а станом на 06 листопада 2025 року – 8596, попередні покази 6087.
Як слідує з розрахунку суми заборгованості за послуги розподілу природного газу наданого позивачем, замовлена потужність по об`єкту відповідача ОСОБА_1 на 2023 рік склала 1944,34 м.куб. 
Замовлена потужність по об`єкту відповідача на 2024 рік визначена з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року та складала 1505,22 м.куб. 
Замовлена потужність по об`єкту відповідача на 2025 рік визначена з фактичного обсягу споживання природного газу за газовий рік з 01 жовтня 2023 року по 30 вересня 2024 року та складала 593,00 м.куб. 
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01 січня 2023 року визначається 1944,34 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 0,636 грн (з 01 січня 2023 року, затверджений постановою НКРЕКП від 30 грудня 2022 року №1944), та складає 103,05 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу. 
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01 січня 2024 року визначається 1505,22 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 0,636 грн (з 01 січня 2023 року, затверджений постановою НКРЕКП від 30 грудня 2022 року № 1944), та складає 79,78 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу. 
Місячна вартість за послугу з розподілу природного газу з 01 січня 2025 року визначається 593,00 м3 розділено на 12 місяців, помножено на тариф 0,636 грн (з 01 січня 2023 року, затверджений постановою НКРЕКП від 30 грудня 2022 року № 1944), та складає 31,43 грн, яку необхідно сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надається послуга з розподілу природного газу.
ОСОБА_1 не здійснює передання показань лічильника газу Оператору відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим фактичний об`єм та споживання природного газу по об`єкту споживача Оператором ГРМ визначався на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період.
При цьому, відповідач у змагальному цивільному процесі не спростував розрахунок об`ємів споживання природного газу за його адресою, відповідно і розрахунку заборгованості, зокрема покази встановленого в його будинку газового лічильника не надав ні Оператору, у порядку визначеному законодавством, ні суду при розгляді справи.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який відповідач не спростував, та який ґрунтується на вищевказаних нормах чинного законодавства, заборгованість ОСОБА_1 за розподіл газу за період з 01 серпня 2023 року по 30 вересня 2025 року складає 1755,43 грн (а.с.32, 94). 
Суд першої інстанції правильно погодився з вказаним розрахунком, адже його зміст відповідачем не спростовано, та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не мав права нараховувати вартість послуг за розподіл газу за період з серпня по жовтень 2023 року, оскільки право здійснення діяльності, як Оператора ГРМ, позивач набув з 01 січня 2023 року, в межах території обслуговування відповідача - з 01 серпня 2023 року, відповідно до постанов НКРЕКП № 1839 від 26 грудня 2022 року та 1389 від 28 липня 2023 року, що серед іншого дозволяли до 31 грудня 2023 року прийняті на баланс позивача вузли обліку, що перебували на балансі АТ «Криворіжгаз». Сам договір, на який посилався відповідач, в п. 8 зафіксував, що договір набрав чинності з момент початку дії ліцензії на розподіл природного газу Новому користувачу - ТОВ «Газорозподільні мережі України». Відповідно доводи відповідача щодо відсутності у позивача права нараховувати плату за вищевказаний період, безпідставні, а факт надання позивачем послуг з розподілу газу до його домоволодіння, у вказаний період, відповідачем не спростовано.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Відповідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 15 травня 2026 року.

Головуючий:

Судді: