Справа № 750/1595/26
Провадження № 2/750/1658/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
судді - Рахманкулової І.П.,
секретаря – Левченка К.С.,
за участю представника позивача Сиводід О.П., 
відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
третя особа – Козелецький відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

в с т а н о в и в:

у лютому 2026 року ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Сиводід О.П. звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2018 року по жовтень 2025 року в сумі 77059 грн. 17 коп.
Обґрунтовано позов тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.09.2018 у справі № 750/8858/18 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2018, до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач свій обов`язок щодо сплати аліментів належним чином не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на жовтень 2025 року становила 77974 грн. 18 коп. За неналежне виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.09.2018 року у справі № 750/8858/18 Козелецьким ВДВС відносно ОСОБА_1 4 та 16 грудня 2025 року було винесено Постанови про арешт коштів боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про накладення на нього штрафу у розмірі 23392,25 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
У встановлений судом строк відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно довідок про відсутність заборгованості зі сплати аліментів станом на 14.06.2024 та станом на 07.04.2025 року державним виконавцем було встановлено факти відсутності заборгованості у відповідача зі сплати аліментів у 2024 та 2025 роках, що підтверджує виконання відповідачем належним чином обов`язку зі сплати аліментів. Також, відповідач зазначає, що постановою про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та станом на 11.11.2022 року відсутня, а також постановою про зняття арешту встановлено, що станом на 13.07.2023 року відсутня заборгованість згідно виконавчого документу. Останні документи підтверджують факт відсутності у відповідача заборгованості протягом 2022 – 2025 років. Таким чином, матеріали справи та надані відповідачем документи належним чином доводять факт відсутності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів перед позивачем за період 2018-2025 років, що, у свою чергу, встановлює необґрунтованість та незаконність позовних вимог.
Представник позивача надіслала до суду відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не погоджується з аргументацію відповідача та зазначає, що ОСОБА_1 , свідомо ухиляючись від сплати аліментів, у тому числі, не надаючи державному виконавцю відомостей про свій дохід, безпідставно не виконував рішення суду, чим допустив виникнення та накопичення заборгованості за аліментами, а тепер намагається уникнути відповідальності. 14.06.2024 року та 07.04.2025 року боржник звертався до відділу щодо надання довідок про відсутність заборгованості зі сплати аліментів. У зв`язку зі своєчасною та повною сплатою аліментів в розмірі, виходячи із середньомісячної заробітної плати по району як для непрацюючого, боржнику було видано довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів. Втім, державним виконавцем було встановлено, що у 2024 році боржник отримував доходи у TOB «ВОЛВЕР». Також, згідно відповідей Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України було встановлено, що боржник отримує доходи у ТОВ «БОЙОВІ ПТАХИ УКРАЇНИ» та у TOB «РКТ СИСТЕМО». Державним виконавцем, згідно наданих боржником довідок про дохід, проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. Заборгованість станом на грудень 2025 року склала 78003,18 грн. Крім того, у період свого звернення у 2024 та 2025 роках до державного виконавця щодо отримання довідок про відсутність заборгованості, ОСОБА_1 , всупереч ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», письмово не повідомив виконавця, що він працевлаштований, а тому виконавець видавав такі довідки, виходячи із наявної у нього на той час інформації, яка впливала на розрахунок розміру аліментів, тому у даному випадку, довідки про відсутність заборгованості по аліментам не впливають на виникнення заборгованості зі сплати аліментів.
26 лютого 2026 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що станом на дату подання позовної заяви не існує рішення суду щодо визначення розміру заборгованості за аліментами, що підлягають сплаті відповідачем позивачу. Отже і позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) є необґрунтованими. Також, відповідач зазначає, що згідно п. 12 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі. Із жодним зі згаданих у позовній заяві підприємств відповідачем не було укладено трудового договору. Тому у відповідача був відсутній обов`язок повідомляти виконавця про зміну місця роботи, оскільки такої зміни не відбувалося. Крім того, оскільки відповідач мав на руках офіційні довідки про відсутність боргу, у його діях відсутній склад цивільного правопорушення (вина). Будь-яка заборгованість, що з`явилася "заднім числом" у грудні 2025 року, є результатом неправомірних дій та бездіяльності державного виконавця, а не ухилення відповідача від обов`язків. Тому застосування неустойки (пені) до відповідача є незаконним.
Також, у запереченні на відповідь на відзив відповідач посилається на те, що у розрахунку позивача за вересень 2018 року зазначено 2618 днів прострочення (тобто до листопада 2025 року). Проте, згідно з розрахунком виконавця, що наданий позивачем, у грудні 2018 року відповідачем було сплачено кошти в обсязі, що повністю перекрив борг і створив переплату. Відтак, прострочення за вересень-листопад 2018 року припинилося у грудні 2018 року. Позивач же продовжує нараховувати пеню на вже сплачені суми протягом наступних 7 років. Аналогічна ситуація спостерігається у період липня - грудня 2023 року, де згідно з розрахунком, складеним державним виконавцем, заборгованість відсутня і наявна переплата. Нарахування пені на "старі" періоди, які вже були погашені пізнішими платежами, суперечить самій природі неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання (ст. 549 ЦК України). Відповідач не надає суду свого розрахунку пені (на що посилається позивач), оскільки чинним процесуальним законодавством не встановлено обов`язку відповідача надавати жодний контррозрахунок, оскільки це є обов`язком позивача довести законність своїх позовних вимог. Окрім того, відповідач вважає, що пеня в даному випадку не може бути стягнута з нього, адже відсутні підстави для її нарахування взагалі через відсутність його вини, тому жодного розрахунку не може існувати в принципі.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у його процесуальних заявах.
Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова 14 вересня 2016 року у справі № 750/6601/16-ц був розірваний (а.с. 13).
Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.09.2018 у справі № 750/8858/18 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2018, до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 14-15)
На виконання вищевказаного рішення суду, позивачу видано виконавчий лист від 26 вересня 2018 року, який у подальшому було пред`явлено до Козелецького відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусове виконання та який наразі там і знаходиться на виконанні, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 17).
Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 10.12.2025 за боржником ОСОБА_1 рахується заборгованість 77974 грн. 18 коп. (а.с. 18-20).
Постановою головного державного виконавця Козелецького відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.12.2025 за сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів, що перевищує суму відповідних платежів за 2 роки накладено штраф на боржника ОСОБА_1 у розмірі 23392 грн. 25 коп. (а.с. 21)
Також, за неналежне виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.09.2018 року у справі № 750/8858/18 Козелецьким ВДВС відносно ОСОБА_1 16.12.2025 було винесено постанови про арешт коштів боржника та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с. 22, 23)
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2026 року у справі № 750/17626/25 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Козелецького відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Неоменко Вячеслава Вікторовича відмовлено (а.с. 24-27).
З копії листа Козелецького відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.06.2024, долученого відповідачем до відзиву на позов, видно, що по виконавчому провадженню АСВП № 57705399 відсутня заборгованість по аліментам ОСОБА_1 .
Також, з довідки Козелецького відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.04.2025, долученою відповідачем до відзиву на позов, убачається, що станом на 07.04.2025 відсутня заборгованість зі сплати аліментів. 
У своїй відповіді від 27.04.2026, наданої на запит суду, Козелецький відділ ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив, що у зв`язку з відсутністю відомостей про місце отримання доходів боржником державним виконавцем, починаючи з вересня 2018 року по квітень 2025 року, розрахунок заборгованості здійснювався виходячи із середньомісячної заробітної плати по району, як для непрацюючого. У зв`язку з неповною сплатою аліментів боржником за період з вересня 2018 року по жовтень 2022 року, виникла заборгованість зі сплати аліментів. Боржником заборгованість станом на липень 2023 року була погашена. Починаючи з серпня 2023 року боржником сплачувались аліменти щомісячно в повному обсязі у розмірі 25% середньомісячної заробітної плати по району як для непрацюючого.
Крім того, головний державний виконавець у своєму листі зазначив, що 21.04.2025 року державним виконавцем направлено електронні запити до Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України з метою встановлення місця отримання доходів боржником. Згідно відповіді Державної податкової служби України встановлено, що у 2024 році боржник отримував доходи у ТОВ «Волвер».
Також, згідно відповідей Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України було встановлено, що боржник отримує доходи у ТОВ «Бойові птахи України» та у ТОВ «РКТ Системс».
15.10.2025 державним виконавцем було винесено та направлено до бухгалтерії ТОВ «Бойові птахи України» постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
У листопаді 2025 року боржником надано довідки про доходи з ТОВ «Волвер», ТОВ «Бойові птахи України» та ТОВ «РКТ Системс» для проведення перерахунку заборгованості та направлення постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсії, стипендію та інші доходи до бухгалтерії ТОВ «Бойові птахи України» та ТОВ «РКТ Системс».
Таким чином, державним виконавцем, згідно наданих боржником довідок про доходи, проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. Заборгованість станом на грудень 2025 року склала 78003, 18 грн. Розрахунок до відома направлено боржнику рекомендованою кореспонденцією.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України).
У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: "правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)".
Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення змісту статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку посилався заявник у касаційній скарзі, зазначив, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Позивач, обгрунтовуючи свої вимоги, посилається на частину четверту статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Згідно частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний:1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Для цього, згідно пунктів 1,3 частини третьої статті 18 Закону виконавцю надані повноваження: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
За змістом частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до частин третьої, восьмої та дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить, зокрема, вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Крім того, згідно абзаців 1, 2 пункту 2 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту 02.04.2012 за №512/5, чітко зазначено, що виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції. У разі якщо боржник отримує заробіток (доходи) у різних місцях, відрахування аліментів із кожного виду виплат здійснюється за окремими постановами про звернення стягнення на доходи боржника згідно з розміром утримання, визначеним виконавчим документом.  Відповідно до пункту 4 розділу ХVI Інструкції, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання, утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти.
Згідно пункту 4 розділу Х Інструкції, контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.
У своєму листі від 27.04.2026, наданому на запит суду, головний державний виконавець зазначає, що здійснив перерахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно наданих боржником довідок про доходи.
При цьому, державний виконавець не надав інформації про причини неотримання ним інформації про доходи боржника під час здійснення виконавчого провадження, починаючи з часу його відкриття.
Таким чином, щоб виконати вимогу Закону про щомісячний перерахунок, виконавець використовує інструменти автоматизації. На практиці державні та приватні виконавці мають доступ до автоматизованих систем і мають можливість здійснювати електронні запити до органів податкової служби, Пенсійного фонду України для виявлення місць роботи та доходів усіх боржників.
Так само і стягувач, як сторона виконавчого провадження має право відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Позивач у своєму позові не зазначає та не надає доказів на підтвердження того, чи ініціювала вона перевірку доходів боржника по аліментах, який тривалий час їх сплачував у розмірі, визначеному державним виконавцем і стягувач не мала претензій щодо такого розміру.
Суд враховує ту обставину, що заборгованість за аліментами станом на грудень 2025 року виникла у відповідача унаслідок неправильного визначення державним виконавцем, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, щомісячної суми стягнення для платника аліментів, що не може бути покладено у вину виключно боржнику.
Подібна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 509/2967/23.
Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, за прострочення сплати аліментів у період з вересня 2018 року по жовтень 2025 року в розмірі 77059 грн. 17 коп., тобто у розмірі заборгованості по аліментах, що виникла внаслідок перерахунку, проведеного державним виконавцем у грудні 2025 року, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, ст. 196 Сімейного кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 10.06.2026.

Суддя