Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/601/26
Провадження № 2/542/533/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Шарової-Айдаєвої О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання - Карась В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (надалі також - позивач, ТОВ «Юніт Капітал») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі також - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 189210 від 25 червня 2025 року в розмірі 18053 грн 06 коп., яка складається із заборгованості за тілом в розмірі 17648 грн 00 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 4 грн 06 коп. та заборгованості за комісією в розмірі 401 грн 00 коп.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2026 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 76) позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до даної ухвали, суд частково задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та витребував у АТ КБ «Приват Банк» інформацію чи емітувалась на ім`я  ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ) платіжна картка (платіжні картки): маска карти НОМЕР_2 ; інформацію про факт зарахування коштів на платіжку карту (маска карти) НОМЕР_2 за період з 25.06.2025 до 30.06.2025, емітент карти - АТ КБ «Приватбанк»; інформацію чи є/був номер телефону НОМЕР_3 фінансовим номером телефону за платіжною карткою (платіжними картками): маска карти НОМЕР_2 та чи знаходився/знаходиться вказаний номер телефону в анкетних даних  ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ); первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію; інформацію щодо повного номера рахунка (рахунків), що належить  ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ): маска карти НОМЕР_2 (а.с. 77-79).
Витребувана судом інформація надійшла до суду 29 квітня 2026 року (а.с. 112-113).

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 25 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (надалі також - ТОВ «ФК «Кредіплюс») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 189210 на суму 17648 грн 00 коп. в електронній формі з використанням електронного підпису. 
Зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивачем зазначено, що умовами кредитного договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування позичальнику на картковий рахунок, а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості позичальника за раніше укладеними кредитними договорами з кредитодавцем.
У свою чергу, ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, не повернула своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов договору, не сплатила заборгованість за відсотками та комісією.
В подальшому, 10 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 10102025, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 189210 від 25 червня 2025 року.
На даний час, відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути заборгованість в сумі 18053 грн 06коп. (без урахування штрафів та пені) та судові витрати.
09 квітня 2026 року від відповідача черезЄдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 82-85), за змістом якого вона просила позов задовольнити частково або відмовити у його задоволенні, судові витрати не покладати на відповідача, а також відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач зазначила, що позивач просить стягнути заборгованість за договором № 189210 від 25 червня 2025 року у розмірі 19253 грн 06 коп., проте надані ним документи є суперечливими і не містять належних та допустимих доказів фактичного отримання коштів.
Вказала, що грошові кошти в сумі 14989 грн 34 коп., як стверджує позивач, були спрямовані на погашення іншого кредиту, проте первинні бухгалтерські документи, банківські виписки та платіжні інструкції, які б підтверджували фактичний рух коштів у матеріалах справи відсутні. Надані внутрішні довідки, на думку відповідача, не є належними доказами в розумінні статей 76-81 ЦПК України та не можуть підтверджувати факт виконання фінансових операцій.
Відповідач зазначила про відсутність підстав для взаємозаліку, на який посилається позивач, оскільки є недоведеним існування попереднього зобов`язання, його розміру, згоди відповідача та фактичного проведення заліку, а також вказала на не дотримання вимог статті 601 ЦК України щодо зустрічності та безспірності вимог. 
Наголосила на тому, що у матеріалах справи містяться розбіжності щодо структури заборгованості та нарахувань, зокрема: різняться дані щодо комісій та додаткових платежів, які не мають належного обґрунтування, а фактичне надходження коштів на її рахунок є мінімальним, що свідчить про відсутність реальної передачі кредитних коштів у заявленому розмірі та ставить під сумнів існування кредитного зобов`язання у розумінні статті 1054 ЦК України. Вказала, що частина суми фактично складається із внутрішніх переказів та комісій, що не може вважатися наданням кредиту.
Зазначила, що надана виписка з особового рахунку не є банківським документом, а є внутрішнім документом позивача та не підтверджує руху коштів.
Вказала, що позивач порушив вимоги Закону України «Про споживче кредитування», оскільки структура платежів є непрозорою, частина коштів фактично їй не передавалась, а окремі нарахування мають ознаки прихованих платежів.
Зазначила про відсутність належних доказів укладення електронного договору, зокрема, підтвердження її ідентифікації, використання одноразового коду чи накладення електронного підпису, що ставить під сумнів факт укладення договору, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». 
Акцентувала увагу на необґрунтованості та неспівмірності витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн 00 коп., оскільки позивач не довів фактичної оплати таких послуг, оскільки надав лише акт приймання-передачі без платіжних документів, які б підтверджували факт понесення витрат, оскільки акт не є доказом понесених витрат. Вказала, що правнича допомога, яка надається позивачу має масовий характер, оскільки надається адвокатським бюро у справах про стягнення заборгованості не індивідуально, а постійно по відношенню до невизначеної кількості боржників та створює ризик подвійної компенсації витрат, що суперечить принципу справедливості.
10 квітня 2026 року від представника позивача черезЄдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 88-97).
Представник позивача зазначив, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та доступний через веб-сайт кредитодавця https://finx.com.ua, що визначено у пункті 5.1. кредитного договору. Приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними його частинами (в тому числі правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів).
Вказав, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання договору, перевірило не лише особисті дані відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку, а саме: належність платіжної картки позичальнику.
Наголосив, що без верифікації, без здійснення входу на сайт товариства, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем вважався б неукладеним. 
Отже, кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, вказав на відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними.
Акцентував увагу на тому, що відповідач підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримала свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мала змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з договором на сайті товариства в особистому кабінеті.
Вказав, на надання позивачем беззаперечних доказів підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором та на відсутність жодних підтверджень доводам відповідача, щодо недоведеності укладання кредитного договору, а її позиція є намаганням ввести суд в оману та небажанням сплачувати заборгованість.
Щодо факту перерахування коштів відповідачу зазначив, що позивач належним чином підтвердив факт перерахування коштів відповідачу на вказану нею банківську картку в сумі 11 грн 46 коп., зокрема надав копію довідки, яка повністю відповідає статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», адже має всі необхідні реквізити. 
Зазначив, що при укладенні кредитного договору № 189210 від 25.06.2025 відповідач погодилась із умовами, визначеними в пункті 2.5 цього договору, та зобов`язалась сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, а отже повністю усвідомлювала та прийняла на себе всі зобов`язання, передбачені кредитним договором. Даний платіж є фіксованим, одноразовим та відомим відповідачу ще до моменту підписання договору. 
Представник позивача вказав, що сума (загальний розмір) кредиту становила 17648 грн 00 коп. З наданої відповідачу суми кредиту в розмірі 14989 грн 34 коп., така сума зарахована для погашення заборгованості за раніше укладеним кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору, ці кошти фактично не перераховувались відповідачу, а тому твердження відповідачки про необхідність надання доказів їх перерахування відповідачу є безпідставними. Наголосив на тому, що лише залишок кредитних коштів у розмірі 11 грн 46 коп. зарахований на рахунок відповідача.
Зазначив, що до матеріалів справи долучено виписку з особового рахунку боржника, яка є належним та допустимим доказом відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки вона містить всі необхідні реквізити, включаючи підпис та печатку уповноваженої особи та печатку, що підтверджує її автентичність та відповідність вимогам чинного законодавства та детально відображає структуру заборгованості, а саме: прострочене тіло кредиту, прострочені відсотки та загальну суму заборгованості. Наголосив, що період заборгованості, вказаний у виписці, охоплює проміжок часу від моменту набуття позивачем права вимоги до дати формування позовної заяви, а також, що сума заборгованості, зазначена у виписці, не є результатом нарахувань, здійснених позивачем, вона відображає фактичний обсяг боргових зобов`язань, які були нараховані попередніми кредиторами та за якими позивач набув право вимоги. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань відсотків, що свідчить про його сумлінне ставлення до своїх прав та обов`язків як нового кредитора.
Вказав, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості, створений та підписаний ТОВ «ФК «Кредіплюс», який є належним, повним та вичерпним доказом заборгованості, оскільки він охоплює всі необхідні обчислення сум, які стягуються та містять таблицю з даними та обчисленням, з яких можна зрозуміти яким чином отримано суму стягнення. Вказаний розрахунок не суперечить іншим письмовим доказам у справі, зокрема, витягу з реєстру прав вимог до договору факторингу № 10102025 від 10.10.2025.
Щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, зазначив, що вони є повністю обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.
Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 116), у прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 4-зі звороту).
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 117).
05 травня 206 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій вона просила провести розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги не визнає й вважає їх необґрунтованими (а.с. 115).
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом
25 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та  ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 189210 (індивідуальна частина) (надалі також - договір) (а.с. 26-29).
Відповідно до пункту 1.1. договір, що укладається позичальником складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит (далі - індивідуальна частина), графіку(ів) платежів, які містять персональні умови кредитування позичальника та загальної для всіх клієнтів кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит (далі - публічна частина), що розміщена на веб-сайті кредитодавця https://finx.com.ua за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Позичальник укладає договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку(ів) платежів, як невід`ємних частин (складових) кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, як це передбачено розділом V цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, договір про споживчий кредит набуває чинності.
Відповідно до підпункту 2.2.1. пункту 2.2. договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 17648 грн 00 коп. надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: 
- у розмірі 14989 грн 34 коп. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 177045 від 29.03.2025 укладеним з кредитодавцем; 
- у розмірі 11 грн 46 коп. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_4 , у національній валюті; 
- у розмірі 2647 грн 20 коп. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно пункту 2.5 індивідуальної частини.
Згідно з пунктом 2.3. договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в пункті 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний.
Відповідно до пункту 2.4. договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.
Згідно з пунктом 2.5. договору,комісія за надання кредиту складає 2 647,20 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.
Відповідно до пункту 2.6. договору загальний строк кредитування за цим договором складає 183 днів з 25.06.2025 (дата надання кредиту) по 25.12.2025.
Згідно з пунктом 4.1. договору у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником умов цього договору, кредитодавець з дотриманням вимог законодавства, має право здійснювати врегулювання простроченої заборгованості та/або стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або відступати, передавати свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб без згоди позичальника.
Договір про споживчий кредит № 189210 (індивідуальна частина) від 25 червня 2025 року містить електронний підпис від імені ОСОБА_1 (а.с. 26-29).
Відповідно до додатку до договору сторони погодили графік платежів (а.с. 29-зі звороту).
Також, ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 50-51).
Дослідивши зміст паспорту споживчого кредиту, суд встановив, що у вказаному паспорті визначені умови надання кредиту, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту, умови нарахування відсотків у разі прострочення виконання зобов`язання, встановлені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором.
Підписавши 25 червня 2025 року договір про споживчий кредит № 189210 (індивідуальна частина), ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до довідки від 16.01.2026 № 205/16-01 ТОВ «ФК «Кредіплюс» повідомило про успішність операцій, відповідно до договору № 1412/22-1 від 14.12.2022, укладеного із ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», зокрема: ОСОБА_1 за кредитним договором № 189210 від 25 червня 2025 року на карту НОМЕР_5 перераховано 11 грн 46 коп. 25.06.2025, номер транзакції 1629512863, призначення платежу: видача кредиту № 189210 від 25.06.2025 (а.с. 52-53).
Згідно з карткою обліку виконання договору № 189210, дата укладання договору: 25 червня 2025 року, строк дії договору - 25 грудня 2025 року, ПІБ: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , загальна сума фінансового активу: 19253 грн 06 коп., із них: 17648 грн 00 коп. - тіло, 4 грн 06 коп. - відсотки, 1200 грн 00 коп. - пеня, 401 грн 00 коп. - комісія (а.с. 10-11).
Відповідно до довідки № 940/09-03 від 09.03.2026 ТОВ «ФК «Кредіплюс» підтвердило факт проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів, зокрема: за договором № 189210 від 25 червня 2025 року на загальну суму 17648 грн 00 коп., із яких сума перерахована на погашення заборгованості за договором взаємозаліку 14989 грн 34 коп., сума перерахування на картковий рахунок позичальника 11 грн 46 коп., комісія 2647 грн 20 коп., договір взаємозаліку № 177045 від 29 березня 2025 року (а.с. 30-31).
Згідно з інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданої на виконання ухвали суду від 01 квітня 2026 року, повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту 
№ НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ). Вказано, що номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження операцій, за платіжною карткою № НОМЕР_6 , за період із 25.06.2025 по 30.06.2025 - НОМЕР_3 не був/ не є фінансовим та знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с. 112). 
Виписка по рахунку № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ) за період 25.06.202-30.06.2025 містить інформацію про зарахування на суму 11 грн 46 коп. 25.06.2025 (а.с. 113).
Свої зобов`язання по кредитному договору ТОВ «ФК «Кредіплюс» виконало у повному обсязі, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Судом встановлено, що 10 жовтня 2025 рокуміж ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 10102025, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, за плату на умовах, визначених Договором (а.с. 60-62).
10 жовтня 2025 року «Клієнтом» та «Фактором» підписано акт приймання-передачі Реєстру прав вимог № 1 до договору факторингу № 10102025 від 10 жовтня 2025 року (а.с. 7).
Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 10102025 від 10 жовтня 2025 року, реєстр прав вимог № 1 від 10 жовтня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 189210 від 25 червня 2025 року у загальному розмірі 19253 грн 06 коп., із них: 17648 грн 00 коп. - сума заборгованості по основному боргу (тілу кредиту), 4 грн 06 коп. - сума заборгованості за відсотками, 401 грн 00 коп. - сума заборгованості по комісії та 1200 грн 00 коп. - сума заборгованості по штрафах/пені (а.с. 8).
Згідно з випискою з особового рахунку за договором про споживчий кредит № 189210 від 25 червня 2025 року, за період 10.10.2025-20.02.2026 заборгованість ОСОБА_1 передТОВ «Юніт Капітал» станом на 20.02.2026 складає 19253 грн 06 коп., із них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 17648 грн 00 коп., прострочена заборгованість за процентами - 4 грн 06 коп., заборгованість за штрафними санкціями - 1200 грн 00 коп., заборгованість по комісії - 401 грн 00 коп. (а.с. 12).
Позивачем зазначено, що заходи досудового врегулювання спору не здійснювались.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору кредитного договору № 189210 від 25 червня 2025 року за відповідачем рахується заборгованість за договором у загальному розмірі 18053 грн 06 коп., із них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 17648 грн 00 коп., прострочена заборгованість за процентами - 4 грн 06 коп., заборгованість по комісії - 401 грн 00 коп.
З огляду на викладене, позивач просив стягнути із відповідача зазначену заборгованість.
Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частиною 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положенням частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За правилами частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Висновки щодо правозастосування
Судом встановлено, що 25 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 189210 (індивідуальна частина), відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 17648 грн 00 коп. строком на 183 днів, із 25.06.2025 по 25.12.2025.
Як вбачається зі змісту кредитного договору, відповідач шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором прийняла пропозицію укласти договір.
На аргумент відповідача про не доведення позивачем факту отримання нею коштів, суд зазначає наступне.
Позивачем до матеріалів справи надано довідку від 16.01.2026 № 205/16-01, якою ТОВ «ФК «Кредіплюс» повідомило про успішність операцій, відповідно до договору № 1412/22-1 від 14.12.2022, укладеного із ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», зокрема: ОСОБА_1 за кредитним договором № 189210 від 25 червня 2025 року на карту НОМЕР_5 перераховано 11 грн 46 коп. 25.06.2025, номер транзакції 1629512863, призначення платежу: видача кредиту № 189210 від 25.06.2025 (а.с. 52-53).
Крім того, відомості про отримання кредитних коштів також підтверджуються інформацією АТ КБ «Приватбанк», наданою на виконання ухвали суду від 01 квітня 2026 року (а.с. 112-113).
Щодо твердження відповідача про відсутність належних доказів укладення електронного договору, суд вказує на те, що відповідно до його умов, зокрема, пункту 5.1. зазначено, що кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та доступний через веб-сайт кредитодавця https://finx.com.ua, який ОСОБА_1 підписала електронним підписом, що був направлений на номер телефону зазначений нею у заявці на видачу кредиту.
Отже, кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Доказів на те, що договір укладено іншою особою, а не відповідачем, матеріали справи не містять.
Щодо аргументу відповідача про недоведеність взаємозаліку, суд зазначає наступне.
Відповідно до 2.2.1. пункту 2.2. договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 17648 грн 00 коп. надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 14989 грн 34 коп. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 177045 від 29.03.2025 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 11 грн 46 коп. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_4 , у національній валюті; у розмірі 2647 грн 20 коп. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно пункту 2.5 індивідуальної частини.
Представник позивача вказав, що сума (загальний розмір) кредиту становить 17648 грн 00 коп. та, що з наданої відповідачу суми кредиту - 14989 грн 34 коп. зараховано для погашення заборгованості за раніше укладеним кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору, ці кошти фактично не перераховувались відповідачу, а тому твердження відповідача про необхідність надання доказів їх перерахування відповідачу є безпідставними. Наголосив на тому, що лише залишок кредитних коштів у розмірі 11 грн 46 коп. зарахований на рахунок відповідача.
Наданою до матеріалів справи довідкою № 940/09-03 від 09.03.2026 ТОВ «ФК «Кредіплюс» підтвердило факт проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів, зокрема: за договором № 189210 від 25 червня 2025 року на загальну суму 17648 грн 00 коп., із яких сума перерахована на погашення заборгованості за договором взаємозаліку 14989 грн 34 коп., сума перерахування на картковий рахунок позичальника 11 грн 46 коп., комісія 2647 грн 20 коп., договір взаємозаліку № 177045 від 29 березня 2025 року (а.с. 30-31).
Отже, відповідачем не надано до суду доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання нею кредитних коштів. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала належним чином умови договору щодо повернення отриманої суми кредиту за договором про споживчий кредит № 189210 (індивідуальна частина)у сумі 17648 грн 00 коп., не сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 4 грн 06 коп., обов`язок сплати яких визначений у договорі.
Згідно з випискою з особового рахунку за договором про споживчий кредит № 189210 від 25 червня 2025 року, за період 10.10.2025-20.02.2026 заборгованість ОСОБА_1 передТОВ «Юніт Капітал» станом на 20.02.2026 складає 19253 грн 06 коп., із них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 17648 грн 00 коп., прострочена заборгованість за процентами - 4 грн 06 коп., заборгованість за штрафними санкціями - 1200 грн 00 коп., заборгованість по комісії - 401 грн 00 коп. (а.с. 12).
Позивачем у позовній заяві вимоги щодо стягнення штрафних санкцій не заявляються, у зв`язку з цим загальний розмір заборгованості складає 18053 грн 06 копійок.
ТОВ «Юніт Капітал» на підставі договору факторингу № 10102025 від 10 жовтня 2025 року набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 189210 від 25 червня 2025 року та отримало право вимоги щодо ОСОБА_1 відносно заборгованості за вказаним договором.
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за кредитом та заборгованості за відсотками - не виконала ані перед первісним кредитором, ані перед фактором - ТОВ «Юніт Капітал», яке набуло право вимоги за відповідним кредитним договором на підставі договору факторингу № 10102025 від 10 жовтня 2025 року.
Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ані кредитору, ані ТОВ «Юніт Капітал» не повернуті, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 189210 від 25 червня 2025 року.
Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 401 грн 00 коп., суд зазначає наступне.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зробила висновок про нікчемність умов кредитного договору щодо оплатності послуги з надання інформації. А в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 - визначила, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, стосовно встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.
Враховуючи наведені правові висновки, кредитор не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.
Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначена в пункті 2.4. договору про споживчий кредит (індивідуальна частина) від 25 червня 2025 року умова про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно з положеннями частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами частини 3 статті 55 вказаного Закону.
Як визначено положеннями частини 3 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
За таких обставин, позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 401 грн 00 коп., а відтак, позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 401 грн 00 коп. є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи наявність у ОСОБА_1 непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача шляхом стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 189210 (індивідуальна частина) від 25 червня 2025 року узагальному розмірі 17652 грн 06 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17648 грн 00 коп. та заборгованості за відсотками в сумі 4 грн 06 коп., оскільки зазначені суми підтверджені наданим позивачем розрахунком й відповідачем не спростовані.

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у сумі 2662 грн 40 коп. (а.с. 6).
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 97,78% з розрахунку: 17652 грн 06 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 18053 грн 06 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 97,78% (відсоток задоволених позовних вимог).
Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2603 грн 29 коп. із розрахунку: 2662 грн 40 коп. (сума сплаченого судового збору) х 97,78% (відсоток задоволених позовних вимог).
Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн 00 коп.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року (а.с. 13-14), протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року (а.с. 14-зі звороту), додаткову угоду № 25771392049 до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року (а.с. 15), акт прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року) Адвокатським бюро «Тимошенко та партнери»» із переліком наданих правових та юридичних послуг, а саме: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 189210 від 26.06.2025 - 2 год, вартість 5000 грн 00 коп., вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 189210 від 26.06.2025 - 2 год, вартість 1000 грн 00 коп., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 189210 від 25.06.2025 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , - 1 год, вартість 500 грн 00 коп., підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 189210 від 25.06.2025 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 - 1 год, вартість 500 грн. Всього: 7000 грн 00 коп. (а.с. 16), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4267/10 гр. Тимошенка О.О. (а.с. 17).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням вищенаведеного, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що обсяг наданої позивачу правничої допомоги, є неспівмірним з вартістю послуг, оплачених позивачем.
Надана представником позивача правнича допомога оцінена на 7000 грн 00 коп., що не відповідає рівню складності даної справи та критерію розумності.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зменшити розмір правової допомоги до 4000 грн 00 коп. 
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал», з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3911 грн 20 коп., із розрахунку: 4000 грн (сума зменшеної правової допомоги) х 97,78% (відсоток задоволений позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, б-р Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ) загальну суму заборгованості за договором про споживчий кредит № 189210 від 25 червня 2025 рокув розмірі 17652 грн 06 коп. (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні шість копійок), що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17648 грн 00 коп. (сімнадцять тисяч шістсот сорок вісім гривень) та заборгованості за відсотками в сумі 4 грн 06 коп. (чотири гривні шість копійок).
Стягнути із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2603 грн 29 коп. (дві тисячі шістсот три гривні двадцять дев`ять копійок) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3911 грн 20 коп. (три тисячі дев`ятсот одинадцять гривень двадцять копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», код ЄДРПОУ 43541163, б-р Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя     О.О. Шарова-Айдаєва