ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/7228/23 пров. № А/857/29699/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Мандзія О.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року про залишення заяви без розгляду, головуючий суддя – Ващилін Р.О., постановлена у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Виноградівської міської ради про визнання протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 року визнано протиправною відмову Виноградівської міської ради Закарпатської області, оформлену листом від 17.08.2023 року №Л-84/02-26, у наданні інформації по зверненню ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669; зобов`язано Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669 в порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі. 
13 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав через особистий електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" заяву в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в обґрунтування якої зазначав, що Виноградівська міська рада не виконує рушення суду в цій справі. Незважаючи на те, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду було відкрито в червні 2024 року, однак таке залишається невиконаним. При цьому наголошував на протиправності неврахування судом при попередньому розгляді його аналогічної заяви наданих ним доказів.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій на виконання рішення суду від 13.02.2026 року за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Виноградівської міської ради про визнання протиправним рішення, - повернуто без розгляду.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти нову постанову, та направити справу на повторний розгляд. 
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що в межах даної справи суд першої інстанції помилково вважав доведеним те, що рішення суду по суті виконане.
На підставі частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд попередньої інстанції виходив з того, що питання повноти виконання Виноградівською міською радою рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 року №260/7228/23 та наявності підстав для застосування положень ст. 383 КАС України вже вирішені судом в межах цієї справи. Тому таке питання не може бути предметом повторного перегляду і оцінки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, у разі подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин…
Згідно з ч. 3 ст. 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Відповідно до правових висновків викладених Верховним Судом, зокрема, в постановах від 12 листопада 2025 року у справі № 580/3075/24, від 10 жовтня 2024 року у справі № 580/4217/24, від 7 листопада 2024 року у справі № 200/2262/23 під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованому перевантаженні роботи суду. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання правами віднесено до компетенції суду, що розглядає відповідну справу.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 7 квітня 2021 року у справі №9901/23/21 виклала правові висновки, відповідно до яких саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 45, частині восьмій статті 139, частині першій статті 144, пункті 5 частини першої статті 145, статті 149 КАС України.
Подібна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 12.11.2025 у справі №580/3075/24. 
Судом встановлено, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 подана ОСОБА_1 заява повернута заявнику на підставі ч. 5 ст. 383 КАС України, оскільки така не відповідала встановленим вимогам.
14 січня 2026 року ОСОБА_1 повторно подав до Закарпатського окружного адміністративного суду заяву в порядку ст. 383 КАС України.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 року подана ОСОБА_1 заява розглянута судом по суті, а в її задоволенні було відмовлено з мотивів виконання Виноградівською міською радою рішення суду від 24.10.2023 №260/7228/23 в установленій формі, здійснивши новий розгляд звернення позивача, як того вимагала резолютивна частина рішення. При цьому зі змісту такої ухвали вбачається, що суд при прийнятті рішення оцінював доводи позивача щодо неналежного виконання рішення суду у цій адміністративній справі з врахуванням проведеного порівняльного аналізу наданої Виноградівською міською радою листа-відповіді від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 та резолютивної частини рішення суду. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року - без змін. При цьому суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо повного виконання судового рішення в цій справі.
Незважаючи на вирішення по суті 23 січня 2026 року поданої 14 січня 2026 року заяви, 13 лютого 2026 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій наголошує на протиправності неврахування судом при попередньому розгляді його заяви наданих ним доказів. Доводи такої заяви зводяться виключно до незаконності, на думку ОСОБА_1 , раніше прийнятого за результатами розгляду його заяви судового рішення в частині відсутності підстав для застосування передбачених ст. 383 КАС України заходів. Будь-яких нових аргументів або доказів щодо невиконання Виноградівською міською радою рішення суду в цій справі, що не були наведені в раніше поданій заяві, ОСОБА_1 не заявляє.
Враховуючи, що позивачем вдруге подано заяву з питання, що вже розглянуто судом з постановленням відповідної ухвали, а аргументи поданої заяви стосуються виключно негоди з прийнятими рішеннями відповідача внаслідок виконання судового рішення, що свідчить про недобросовісне використання прав та зводиться до зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, процесуальною дією суду відповідно до вимог КАС України є залишення такої заяви без розгляду.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що звернення до суду з заявою, поданої в порядку ст.383 КАС України, за наявності ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 року, свідчить про подання позивачем заяви для вирішення питання, яке вже вирішено судом за відсутності інших підстав або нових обставин.
Відтак, наведене вище вказує на те, що позивачем вчинено дії, які слід вважати, як зловживання правом на звернення до суду.
Таким чином, повертаючи без розгляду заяву позивача суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права (ч.3 ст.45 КАС України).
Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.12.2023 року у справі №640/36713/21.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення норм процесуального права, що призвели до безпідставного повернення заяви без розгляду, порушивши тим самим права позивача на ефективний судовий захист, колегія суддів вважає не обґрунтованими. та не підтвердженими під час апеляційного перегляду .
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 383 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року про залишення заяви без розгляду у справі №260/7228/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. П. Мандзій 	
 	 	Т. В. Онишкевич