ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р. Cправа № 902/306/26  

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, за участю секретаря судового засідання Надтоки Т.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка", 07400, Київська обл., Броварський р-н, місто Бровари, вул. Металургів, будинок 17, офіс 105, ідентифікаційний код юридичної особи 37001696 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпін", 24700, Вінницька обл., Піщанський р-н, селище міського типу Піщанка, вулиця Центральна, будинок 58 квартира 5, ідентифікаційний код юридичної особи 41817764 
про стягнення 28 397,92 гривень
за участю представників:
від позивача – адвокат Варшамян Т.Г., згідно ордеру
від відповідача – не з`явився

В С Т А Н О В И В:
До Господарського суду Вінницької області 16.03.2026 року надійшла позовна заява № б/н від 13.03.2026 (вх. № 339/26 від 16.03.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпін" про стягнення 27 694,00 гривень збитків, 2 516,63 гривень інфляційних втрат, 964,80 гривень 3 % річних.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.
Ухвалою від 23.03.2026 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №902/306/26, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23 квітня 2026 року об 11:00 год.
У судовому засіданні 23.04.2026 судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи № 902/306/26 по суті на 10:00 год. 14.05.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою від 23.04.2026 повідомлено сторони про відкладення судового засідання з розгляду справи № 902/306/26 по суті на 10:00 год. 14.05.2026.
01.05.2026 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх. № 01-30/4327/26 від 01.05.2026).
У судовому засіданні 14.05.2026 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/306/26 по суті до 10:00 год. 27.05.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою від 14.05.2026 повідомлено сторони про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/306/26 по суті до 10:00 год. 27.05.2026.
20.05.2026 року до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх. № 01-30/5147/26 від 20.05.2026).
20.05.2026 року до суду від позивача надійшла заява (вх. № 01-30/5146/26 від 20.05.2026) про зменшення позовних вимог.
На визначену судом дату у судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся ухвалою суду від 14.05.2026 шляхом надіслання відповідачу вказаної ухвали за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до трекінга поштового відправлення №R067173768610 ухвалу суду від 14.05.2026 повернено на адресу суду із відміткою "одержувач відсутній за вказаною адресою". 
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Окрім того, з метою належного повідомлення відповідача про судове засідання, судом розміщено оголошення про виклик Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпін" як відповідача у судове засідання у справі № 902/306/26 на офіційному веб-порталі судової влади України.
Положеннями частини 7 статті 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Направлення судом ухвали рекомендованою кореспонденцією на адресу учасника є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Верховного Суду від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19.
Згідно частини 4 статті 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відзиву відповідачем до суду не надано, будь-яких заяв, клопотань не надходило.
За приписами частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.
Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Приймаючи до уваги, що сторони було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач у свою чергу не скористався наданим йому правом участі у розгляді справи і його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 27.05.2026 року судом постановлено ухвали про задоволення клопотання представника позивача від 20.05.2026 про долучення доказів, про поновлення строку на подання заяви про зменшення розміру позовних вимог, про прийняття до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог та здійснення подальшого розгляду справи з її урахуванням, які занесено до протоколу судового засідання. 
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.
За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення у справі та повідомив час проголошення вступної та резолютивної частин рішення.
На оголошення вступної та резолютивної частин рішення учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без його проголошення.

Суть спору:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпін" про стягнення 27 694,00 гривень збитків, 498,13 гривень інфляційних втрат, 205,79 гривень 3 % річних.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпін" як виконавцем була досягнута усна домовленість щодо виконання відповідачем робіт з відновлення електропроводки та ремонту блоку керування двигуна.
На підставі усної заявки позивача відповідачем були виставлені рахунок-фактура № СФ-0000087 від 22.11.2024 на суму 149 784,00 гривні та рахунок-фактура № СФ-0000089 від 03.12.2024 на суму 182 544,00 гривень.
Позивач зазначив, що 25.11.2024 на виконання умов досягнутої усної домовленості позивачем було здійснено часткову оплату вартості робіт (авансовий платіж), замовлених за рахунком-фактурою № СФ-0000087 від 22.11.2024 у розмірі 74 892,00 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією № 20806 від 25.11.2024.
05.12.2024 позивачем була сплачена решта вартості робіт у розмірі 74 892,00 гривні, у тому числі ПДВ 20% 12 482 гривні, замовлених за рахунком-фактурою № СФ-0000087 від 22.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 21112 від 05.12.2024.
За твердженням позивача, після подання відповідачем на реєстрацію податкової накладної № 1 від 05.12.2024, що складена на суму решти вартості робіт, її реєстрація була зупинена у зв`язку з тим, що "Обсяг постачання товару/послуги 45.20, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 3 Порядку)", що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 27.12.2024.
Також позивач зазначив, що на виконання умов усної домовленості позивачем була здійснена часткова оплата вартості робіт (авансовий платіж), замовлених за рахунком-фактурою № СФ-0000089 від 03.12.2024 у розмірі 91 272,00 гривні, у тому числі ПДВ 20% 15 212,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 21442 від 17.12.2024.
За твердженнями позивача, відповідачем була складена та подана на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна № 8 від 17.12.2024 на суму отриманого від позивача авансового платежу, проте її реєстрація була зупинена у зв`язку з тим, що "Обсяг постачання товару/послуги 45.20, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 3 Порядку)", що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 14.01.2025.
20.12.2024 позивачем була сплачена решта вартості робіт у розмірі 91 272,00 гривні, замовлених за рахунком-фактурою № СФ-0000089 від 03.12.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 21592 від 20.12.2024.
За доводами позивача, замовлені роботи відповідачем були виконані у повному обсязі, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000001 від 25.12.2024, № ОУ-0000001 від 30.12.2024.
Позивач зазначив, що станом на день звернення з позовом податкова накладна № 1 від 05.12.2024 на суму 74 892,00 гривень, у тому числі ПДВ 20 % 12 482,00 гривень, податкова накладна № 8 від 17.12.2024 на суму 91 272,00 гривень, у тому числі ПДВ 20% 15 212,00 гривень, що складені та подані відповідачем на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" не зареєстровані. 
За твердженням позивача, у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо реєстрації зазначених податкових накладних, позивач був позбавлений права на включення відповідної суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту та відповідно зменшити розмір своїх податкових зобов`язань у звітному (податковому) періоді, що призвело до виникнення у нього майнових втрат (збитків) у розмірі не сформованого податкового кредиту у загальній сумі 27 694,00 гривень.
19.01.2026 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 (вих. № 16.01.2026-1 від 16.01.2026) у якій запропонував відповідачу добровільно врегулювати спір, що виник, шляхом відшкодування завданих збитків, спричинених бездіяльністю відповідача, у розмірі неотриманого позивачем податкового кредиту, проте 07.02.2026 поштове відправлення було повернуто відправнику (позивачу) через неправильно зазначену/відсутню адресу, хоча претензію було направлено на офіційну адресу місцезнаходження відповідача, що зазначена в ЄДРПОУ.
За доводами позивача, тривалі перемовини між сторонами щодо добровільного врегулювання спору та відшкодування завданих позивачу збитків не призвели до їх фактичного відшкодування, що стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.
Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань або заперечень щодо заявлених вимог не заявляв.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке. 
Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпін" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" (далі - позивач) було виставлено для оплати рахунок-фактуру № СФ-0000087 від 22.11.2024 на суму 149 784,00 гривень та рахунок-фактуру № СФ-0000089 від 03.12.2024 на суму 182 544,00 гривень (т. а.с. 11,12).
25.11.2024 позивачем на користь відповідача було здійснено часткову оплату вартості робіт згідно рахунку-фактури №87 від 22.11.2024 у розмірі 74 892,00 гривень, у тому числі ПДВ 20% 12 482,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 20806 від 25.11.2024 (т.1.а.с.12 зв. ст).
05.12.2024 позивачем на користь відповідача було здійснено решту оплати вартості робіт згідно рахунку-фактури №87 від 22.11.2024 у розмірі 74 892,00 гривень, у тому числі ПДВ 20% 12 482,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 21112 05.12.2024 (т.1.а.с.13).
Також позивачем на користь відповідача було здійснено часткову оплату вартості робіт згідно рахунку-фактури №89 від 03.12.2024 у розмірі 91 272,00 гривень, у тому числі ПДВ 20% 15 212,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 21442 від 17.12.2024 (т.1.а.с.15).
20.12.2024 позивачем на користь відповідача було здійснено решту оплати вартості робіт згідно рахунку-фактури №88 від 03.12.2024 у розмірі 91 272,00 гривень, у тому числі ПДВ 20% 15 212,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 21592 від 20.12.2024 (т.1.а.с.17).
Судом установлено, що 25.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпін" підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000001, які зазначені у рахунку № СФ-0000087 від 22.11.2024 на суму 149 784,00 гривень, у тому числі ПДВ 24 964,00 гривень (т.1.а.с.18 зв.ст.).
30.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпін" підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000001, які зазначені у рахунку № СФ-0000089 від 03.12.2024 на суму 182 544,00 гривень, у тому числі ПДВ 30 424,00 гривень (т.1.а.с.18).
Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані представниками сторін без будь-яких зауважень, затверджені директорами сторін, підписи яких скріплено печатками сторін. 
Зі змісту квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 27.12.2024 року вбачається, що реєстрація складеної відповідачем податкової накладної від 05.12.2024 № 1 на загальну суму 74 892,00 гривень з ПДВ, за якою платником податку - покупцем є Товариство з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" - зупинена (т. 1 а.с. 14). 
Також судом встановлено, що згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 14 січня 2025 року реєстрація складеної відповідачем податкової накладної від 17.12.2024 № 8 на загальну суму 91 272,00 гривень з ПДВ, за якою платником податку-покупцем є Товариство з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" - зупинена (т. 1 а.с. 16). 
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача 19.01.2026 року було направлено претензію № 1 від 16.01.2026 року вих. № 16.01.2026-1 про відшкодування збитків у зв`язку із не реєстрацією податкових накладних та сплату 3% річних, інфляційних втрат (т. 1 а.с. 19-21).
Згідно витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 339655 від 23.04.2026 відомості про реєстрацію податкових накладних № 1 від 05.12.2024, № 8 від 17.12.2024 у ЄРПН відсутні (т. 1 а.с. 53). 
Відповідно до довідки з реєстру платників податку на додану вартість № 1 від 23.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпін" з 01.08.2018 року зареєстровано платником податку на додану вартість (т. 1 а.с. 54). 
За твердженням позивача, нараховані позивачем збитки, 3% річних, інфляційні втрати відповідачем не сплачено.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога (з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 27 694,00 гривень збитків, 498,13 гривень інфляційних втрат, 205,79 гривень 3 % річних.
Предметом доказування у цій справі є обставини щодо наявності/відсутності підстав для стягнення на користь позивача збитків, а також нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.
Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.
Відповідно до вимог статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).
Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Згідно зі статтею 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.
Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 ЦК України). 
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).
Згідно зі статтею 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною, що передбачено в частині 1 статті 642 ЦК України. 
За змістом частини 2 статті 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. 
У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, чинне законодавство допускає можливість укладення правочинів у спрощений спосіб, зокрема, шляхом викладення його змісту в певному документі.
Із матеріалів справи слідує, що сторонами у спрощений спосіб укладено договір підряду на виконання ремонтних робіт.
На обгрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача збитків позивач зазначив, що відповідач був зобов`язаний скласти на зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) податкові накладні по кожній із господарських операцій у встановленому податковим законодавством України порядку, проте у зв`язку із зупиненням реєстрації податкових накладних в ЄРПН, фактична реєстрація податкових накладних відповідачем не здійснена, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на загальну суму 27 694,00 гривень, що призвело до завдання позивачу збитків у розмірі 27 694,00 гривень.
Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2, 3 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Велика Палата Верховного суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 визначила, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема, у постановах від 05.06.2019 у справі N 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі N 925/556/21) звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, які виражаються у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.
При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Правова природа вимоги про відшкодування збитків (майнової шкоди) передбачає доведення позивачем наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За змістом пункту 187.1. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Згідно підпункту "а" пункту 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбанням або виготовлення товарів та послуг.
За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Положеннями абзаців 1-5 пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (пункт 201.8. статті 201 ПК України).
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. 
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Із системного аналізу наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що саме на платника податку, який є продавцем товарів, робіт, послуг покладено обов`язок на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Податкове законодавство не передбачає складення та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) покупцем послуг. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 виснувала, зокрема, що збільшення податкового кредиту є майновим інтересом покупця товарів / послуг, який з 1 січня 2015 року за загальним правилом реалізовується після виконання продавцем у публічно-правових відносинах з державою обов`язку скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну.
Оскільки саме від продавця, який має законом визначений обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках усунути недоліки, внаслідок яких було зупинено реєстрацію податкової накладної або ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок, зокрема, рішення про зупинення реєстрації податкової накладної), залежить реалізація покупцем означеного вище майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з податку на додану вартість за наслідками господарської операції, він (продавець) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 01.12.2023 у справі № 926/3347/22 виснував, що в контексті доказування такої складової цивільного правопорушення як протиправна поведінка заподіювача збитків, відсутність матеріалів податкової перевірки (акта або рішення) відповідного контролюючого органу, не може звільняти продавця від відповідальності за завдані покупцю майнові збитки, а господарський суд у такому випадку має як самостійно оцінити надані докази, зокрема ті, що стосуються реєстрації податкових накладних, так і самостійно здійснити оцінку дій чи бездіяльності продавця, у тому числі щодо порушення ним податкового законодавства.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.12.2023 у справі № 926/3347/22 зазначив, що як обов`язок платника податку скласти та зареєструвати податкову накладну, так і обов`язок особи, якою заподіяно шкоду, відшкодувати її (зокрема шляхом відшкодування збитків) передбачені законом (стаття 201 Податкового кодексу України, статті 1168, 1192 Цивільного кодексу України), а тому не можуть встановлюватись договором.
Положеннями пункту 12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (далі Порядок № 1246) визначено, що після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДПС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, зокрема щодо наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування.
Згідно з пунктами 13, 14, 15 Порядку № 1246, за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція). Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДПС.
У квитанції зазначаються дата та час її формування, реквізити податкової накладної та/або розрахунку коригування та результат перевірки. 
Якщо у податковій накладній та/або розрахунку коригування за результатами проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), виявлено порушення, платнику податку надсилається квитанція про неприйняття податкової накладної та/або розрахунку коригування із зазначенням причини такого неприйняття.
Пунктом 17 Порядку №1246 передбачено, що у разі зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Така квитанція одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.
Судом установлено, що відповідачем було складено та подано на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 05.12.2024 на суму 74 892,00 гривень з ПДВ та податкову накладну № 8 від 17.12.2024 на суму 91 272,00 гривень з ПДВ, за якими платником податку-покупцем є Товариство з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка".
Як убачається із квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 27.12.2024 та від 14.01.2025 року за результатами обробки поданих податкових накладних зазначено, що документ доставлено до ДПС України, документ збережено, реєстрація зупинена відповідно до п.201.16 ст. 201 Податкового кодексу України. 
У квитанціях зазначено, що реєстрацію вказаних податкових накладних зупинено, оскільки обсяг постачання товару/послуги 45.20, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 3 Порядку) та запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Згідно пункту 201.16 статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно абзацу 1 пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 (далі - Порядок № 1165), у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня. У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку (абзаци 2-3 пункту 6 Порядку №1165). 
Згідно пунктів 10, 11 Порядку № 1165, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:
1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;
2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;
3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Мінфіну від 12 грудня 2019 р. № 520.
Відповідно до пункту 25 Порядку №1165 комісії регіонального рівня приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації, врахування або неврахування таблиці даних платника податку, відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН затверджено наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 №520 (далі - Порядок №520).
Відповідно до пунктів 2-4 Порядку № 520 рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, приймають комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі територіальних органів ДПС (далі - комісія регіонального рівня).
Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у терміни, визначені пунктом 9 цього Порядку, та надсилає його платнику податку на додану вартість (далі - платник податку) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» і «Про електронні довірчі послуги». 
У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.
Пунктом 5 Порядку № 520 визначено документи, які може подати платник податку, який склав податкову накладну / розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації таких податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі. 
Відповідно до пункту 6 Порядку № 520 письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою складання податкової накладної / розрахунку коригування. 
Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складено на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображено однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДКПП)). 
Згідно пункту 7 Порядку №520 письмові пояснення та копії документів, зазначені у пункті 5 цього Порядку, платник податку подає до ДПС засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". 
Положеннями пункту 9 Порядку № 520 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.
За результатами розгляду поданих письмових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку:
або приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;
або надсилає повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі (далі - Повідомлення), засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку з пропозицією щодо надання платником податку додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування;
або приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі у разі надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства, та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Платник податку має право подати до контролюючого органу додаткові пояснення та копії документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, протягом 5 робочих днів з дня, наступного за днем отримання Повідомлення.
Додаткові письмові пояснення та копії документів, зазначені в абзаці шостому цього пункту, платник податку подає до ДПС засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
За результатами розгляду поданих додаткових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом 5 робочих днів, що настають за днем їх отримання, приймає рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Якщо платник податку не надав додаткових пояснень та копій документів на підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі протягом 5 робочих днів, що настають за днем граничного строку їх подання, визначеного абзацом шостим цього пункту, та надсилає його платнику податку засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу та Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Згідно з пунктом 10 Порядку № 520 комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі:
ненадання / часткового надання додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, при отриманні Повідомлення;
та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
За змістом пункту 11 Порядку № 520 рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі набирає чинності в день прийняття відповідного рішення.
Судом установлено, що докази подання відповідачем до ДПС протягом 365 календарних днів, що настають за датою складання податкової накладної пояснень та копій документів щодо податкових накладних, реєстрацію яких зупинено у матеріалах справи відсутні.
Водночас, матеріали справи також не містять доказів прийняття органом ДПС рішення після зупинення реєстрації спірних податкових накладних, а саме: рішення про реєстрацію чи рішення про відмову у реєстрації податкових накладних. 
Отже, доказів прийняття органом ДПС остаточного рішення щодо зупинених податкових накладних, зокрема рішення про відмову у реєстрації вказаних податкових накладних ні позивачем, ні відповідачем суду не надано. 
Як уже було зазначено, згідно з абзацем 4 пункту 198.6 статті 198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Положеннями абзацу 7 пункту 198.6 статті 198 ПК України визначено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг строків, зазначених у цьому пункті, переривається на період зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Таким чином, строк (період) включення позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту у відповідному звітному періоді, на підставі складених відповідачем податкових накладних, перервано на час зупинення реєстрації таких накладних. 
Судом установлено, що податкові накладні № 1 від 05.12.2024, № 8 від 17.12.2024 мають статус зупинених, процедура їх реєстрації в ЄРПН не завершена.
Із досліджених доказів, які містяться в матеріалах цієї справи, судом встановлено: 1) відповідач виконав свій обов`язок зі складення та подання на реєстрацію податкових накладних № 1 від 05.12.2024, № 8 від 17.12.2024 у встановлені строки; 2) реєстрація цих податкових накладних була зупинена контролюючим органом; 3) докази прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації податкових накладних відсутні.
Під час розгляду справи сторонами не надано доказів зміни статусу податкових накладних, реєстрацію яких зупинено.
З моменту зупинення реєстрації вказаних податкових накладних перебіг строку, визначеного пунктом 198.6 статті 198 ПК України для включення позивачем до податкового кредиту суми податку на додану вартість у загальному розмірі 27 694,00 гривень сплаченого ним у зв`язку з придбанням послуг, перервався на період зупинення реєстрації податкових накладних.
З огляду на зміст абзацу 7 пункту 198.6 статті 198 ПК України, суд констатує, що обставина зупинення реєстрації податкових накладних за відсутності рішення контролюючого органу про відмову в їх реєстрації, не свідчить про втрату позивачем права на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.
Отже, строк протягом якого позивач має право включити суму податку на додану вартість до податкового кредиту за спірними податковими накладними станом на день звернення з позовом не сплив та доказів протилежного сторонами не надано.
У постанові від 07.02.2024 у справі № 922/1523/23 Верховний Суд з посиланням на абзац 7 пункту 198.6 статті 198 ПК України виснував, що попередні судові інстанції вірно зазначили, що контрагент позивача не втрачає право на отримання податкового кредиту внаслідок зупинення реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в ЄРПН.
Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 у справі № 908/2621/25, у постанові Західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі № 914/1281/25, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 у справі № 910/12671/25, у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 року у справі № 903/1068/24. 
Оскільки реєстрація спірних податкових накладних зупинена, процедура реєстрації цих податкових накладних не завершена, відсутнє остаточне рішення про відмову у реєстрації цих податкових накладних та перебіг строку на включення позивачем до податкового кредиту суми податку на додану вартість за спірними податковими накладними перервано на період зупинення реєстрації податкових накладних на підставі абзацу 7 пункту 198.6 статті 198 ПК України, доводи позивача про остаточну втрату позивачем права на формування податкового кредиту у сумі 27 694,00 гривень судом відхиляються. 
Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суд повинен встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення.
Водночас, у разі відсутності шкідливого результату протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи - збитків як одного з елементів складу господарського правопорушення, відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Враховуючи, що під розгляду справи судом не встановлено обставин остаточної втрати позивачем права на віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними № 1 від 05.12.2024, № 8 від 17.12.2024 у загальному розмірі 27 694,00 гривень та не встановлено наявність усіх елементів складу правопорушення, зокрема завданих збитків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 27 694,00 гривень.
За наведених обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 27 694,00 гривень задоволенню не підлягають. 
Позивачем, з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про зменшення позовних вимог, також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 498,13 гривень інфляційних втрат, 205,79 гривень 3 % річних.
Приписами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 виснувала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
У постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні основної вимоги про стягнення збитків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 498,13 гривень інфляційних втрат та 205,79 гривень 3 % річних є необгрунтовані та задоволенню не підлягають.
Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).
Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).
Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС Укрспецтехніка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпін" про стягнення 27 694,00 гривень збитків, 498,13 гривень інфляційних втрат, 205,79 гривень 3 % річних слід відмовити повністю.
Щодо розподілу судових витрат судом враховано таке.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 36503 від 13.03.2026 сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 гривень.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Ціна позову, з урахування заяви про зменшення позовних вимог становить - 28 397,92 гривень.
За таких обставин, сплачена частина судового збору у розмірі 237,22 гривень (2662,40 гривень (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) - 2425,18 гривень (судовий збір, з урахуванням зменшення позовних вимог) підлягає поверненню платнику.
Враховуючи, що від позивача не надходило клопотання про повернення судового збору, питання про повернення судового збору у розмірі 237,22 гривень під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується.
В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 129 України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2425,18 гривень покладаються на позивача.
Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 200,00 гривень. 
Надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги у справі №902/306/26 адвокатом Варшамяном Т.Г. підтверджується матеріалами справи.
Положеннями частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 200,00 гривень покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 425,18 гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 200,00 гривень покласти на позивача.
3. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
5. Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС, у разі відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Повне рішення складено 08 червня 2026 р.

Суддя Шамшуріна М.В.  

віддрук. прим.:
1 - до справи;
2 - позивачу до електронного кабінету у системі ЄСІТС;
3 - відповідачу, 24700, Вінницька обл., Піщанський р-н, селище міського типу Піщанка, вулиця Центральна, будинок 58 квартира 5.