Справа № 545/817/26 
Провадження № 2/545/1282/26 

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2026 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Стрюк Л.І.,
з участю секретаря Гаврися В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» до  ОСОБА_1 стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит»звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість загальною сумою 84489,75 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 46281,15 грн., суми заборгованості за відсотками – 15339,06 грн., заборгованість по сплаті комісії – 22869,54 грн, а також сплачений судовий збір 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 11200 грн.
В обґрунтування зазначив, що 24.12.2021 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №45-241-867-2-21-Гз ануїтетними платежами, який складається з публічноїчастини договору, якою є Правила обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк», розміщені на сайті АТ`Мегабанк» та індивідуальної частини договору, якою євказаний кредитний договір. Всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість. 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №GL1N426240 та до останнього перейшло право вимоги, зокрема, до відповідача. ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс» уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» Договір №1/12 про відступлення права вимоги, згідно якого до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ОСОБА_2 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК Єврокредит» в сумі 46281,15 грн. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, направив на адресу суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти заочного рішення суду.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. 
24.12.2021 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №45-241-867-2-21-Гз ануїтетними платежами, який складається з публічноїчастини договору, якою є Правила обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк», розміщені на сайті АТ`Мегабанк» та індивідуальної частини договору, якою євказаний кредитний договір.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти в сумі та на умовах визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього договору.
Позичальник зобов`язувався повернути одержаний кредит у повному обсязі до 23.12.2025.Графік платежів наведений №1 до кредитного договору; своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтентні платежі та відповідні комісційні винагороди) за договором на передбачених догвоором умовах (п. 3.2.3. кредитного договору). 
Згідно з пунктами 2.3.-2.11. кредитного договору загальний розмір кредиту – 50000 грн, процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована), % річних – 5; реальна річна процентна ставка, % - 46,63, розмір комісійної винагороди за обслуговування кредиту – 1,8, загальна вартість кредиту – 98595,3 грн, розмір щомісячного платежу – 2054,02 грн.
Згідно з пунктом 8,2 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 23 грудня 2028 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе забов`язань за ним. Закінчення строку договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору .
Згідно з квитанцією на видачу готівки №TR.3300108.2139.46 від 24.12.2021 ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі – 50000 грн.
Отже, факт укладення договору про надання фінансового кредиту між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним.
Клієнт здійснював користування грошовими коштами, однак, свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитними коштами відповідач не виконав. 
Згідно виписок по рахунку Позичальника та довідки-розрахунку заборгованості станом на 03.09.2024 у Позичальника сформувалась заборгованість перед Банком, що складається із: заборгованості за кредитом 46281,15 грн., заборгованості по сплаті відсотків 15339,06 грн,заборгованість за нараахованими та несплаченими комісіями – 22869,54 грн.
03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги.
Пунктом 2 Договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» 27.12.2024 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги.
Факт набуття прав вимоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» щодо відповідача підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 1/12 про відступлення прав вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином, матеріалами справи підтверджуються обставини щодо переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість.
Оскільки, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором № №112-214-850-2-19-Г, тому позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню вчастині стягненнятіла кредиту та відсотків за користування.

Що стосується стягнення комісії за обслуговування кредиту, суд зазначає наступне.
Стосовно підстав нарахування комісії за послугу з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, суд враховує наступне.
За змістом пункту четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до п. 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління НБУ від 08.06.2017 №49, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Тоді як комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1 та ч.2ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із п.2.8. розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця – в розмірі 2.7.
Отже, за правилами ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» такі умови кредитування є нікчемними, а тому в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в розмірі 22869,54 грн. слід відмовити за безпідставністю.
За таких обставин судприходить до висновку про стягненняз відповідача заборгованості в розмірі 61620,21 грн.

Що стосується судових витрат, то суд зазначає таке. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.  За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. 
Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причино пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною,малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Єврокредит» витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. та сплачений судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 1941,69 грн. 
Керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, 
вирішив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (код ЄДРПОУ 40932411, адреса місцезнаходження: пров. Ушинського, 1, оф.105, м. Дніпро, 49001) заборгованість в сумі 61620 грн., а також 1941,69 грн. витрат зі сплати судового збору та 2000 грн. витрат на правничу допомогу. 
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:	  	Л.  І.  Стрюк