Справа № 560/4502/26
Провадження № 2-а/686/201/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 червня 2026 рік м. Хмельницький 

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі
головуючого судді Колієва С.А.
за участю:
секретаря судового засідання Кучерук Н.В.
представника позивача Ткачука Б.М.
представника відповідача Лещук Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення, - 
встановив:
У березні 2026 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління державної міграційної служби в Хмельницькій області (далі УДМС в Хмельницькій області) в якому просив визнати протиправною та скасувати рішення УДМС в Хмельницькій області № 6801130100020655 від 25.02.2026 року про примусове повернення громадянина Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження або третьої країни.
В позові зазначив, що 25.02.2026 року посадовою особою Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПО МХМ №001747 стосовно ОСОБА_2 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від ПН МХМ №001747, відповідно до якої він був визнаним винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн. Згідно вказаної постанови він був визнаний винуватим у тому, що він перебував на території України із перевищенням встановленого строку, чим порушив частини 1, 3 ст.3 , ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
25.02.2026 року Управлінням ДМС у Хмельницькій області було ухвалено рішення про примусове його повернення до країни походження або третьої країни.
Вважає вказане рішення незаконним. Зазначив, що 25.02.2026 року він був фактично затриманий працівниками міграційної служби та утримувався понад 3 години. Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення від захисника він не відмовлявся, також не відмовлявся і від послуг перекладача. При винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності він не був присутнім та клопотань про розгляд даної справи у його відсутності він не заявляв. Також просив врахувати, що він офіційно працює у ПП «Агроангар» на посаді «підсобний робітник». Крім того 19.03.2026 року він звернувся до Бердичівської МСУ з офіційною заявою про надання/отримання посвідки на тимчасове місце проживання в Україні.
У поданому відзиві відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначено, що 25.02.2026 року в ході перевірки законності перебування громадянина Грузії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України встановлено, що останній востаннє прибув на територію України 16.02.2025. Документи, які надають право на проживання іноземцем на території України у останнього відсутні. У зв`язку із цим щодо позивача 25.02.2026 року був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення та в цей же день винесена постанова серія ПН МХМ №001747, якою останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення останньому були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України ст.268 КУпАП, в тому числі і право на захист, про що останній розписався у відповідній графі проколу про адміністративне правопорушення. Також останній зазначав, що дійсно вчасно не покинув територію України за сімейними обставинами, послуг захисника та перекладача не потребує. Оскільки позивач порушив вимоги міграційного законодавства, не покинув територію України по завершенню встановленого законом строку перебування іноземців на території держави, жодних дозвільних документів про перебування на території України не мав, було ухвалено рішення про його примусове повернення до країни походження, або третьої країни.
Також зазначено, що позивач не затримувався працівниками міграційної служби, строк складання протоколу про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення не перевищував 3 годин. Також відповідач просив врахувати, що позивач володіє українською мовою, оскільки він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення міграційної законодавства та стосовно нього ухвалювалося рішення про примусове повернення до країни походження. При оформленні тих матеріалів позивач стверджував про володіння українською мовою та виконав відповідне рішення. 
В судовому засіданні представник позивача адвокат Ткачук Б.М. позов підтримав, просив його задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Вважала, що рішення про примусове повернення позивача до країни походження є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування не має.
Фактичні обставини встановлені судом.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Грузії.
Згідно інформаційної бази « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Державної прикордонної служби ОСОБА_2 16.02.2025 року прибув на територію України і більше державний кордон не перетинав (не виїжджав). Вказане підтверджено відповідними відмітками у паспорті позивача щодо перетину державного кордону.
01.05.2025 року Житомирським обласним центром зайнятості був виданий Дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серія АА №029228, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Грузії. Згідно вказаного дозволу місце працевлаштування зазначено ПП «Агроангар», посада – підсобний робітник. Строк дії дозволу до 01.05.2026 року.
25.02.2026 року заступником начальника Управління ДМС у Хмельницькій області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПН МХМ №001747, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн. Вказаною постановою ОСОБА_2 був визнаний винуватим у тому, що він вчасно не залишив територію України після закінчення відповідного терміну перебування та перевищив встановлений законом строк перебування в України більше як на 30 днів, а саме на 285 днів, чим порушив частини 1та 2 статті 3, статтю 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Рішення №6801130010020655 від 25.02.2026 року, яке затверджено заступником начальника Управління ДМС України в Хмельницькій області вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Грузії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 26.03.2026 року.
Вказане рішення ОСОБА_2 отримав 19.03.2026 року.
Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, перебування в Україні визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також міжнародними договорами.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України передбачені ст. 288 КАС України.
Питання примусового видворення з території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція), Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі Порядок).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Частиною 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Пунктом 2 Порядку передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства, яким за наявності підстав гуманітарного характеру для забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань Головою Держприкордонслужби або особою, яка виконує його обов`язки, надано дозвіл на перетинання державного кордону, не може перевищувати строки, встановлені пунктом 2 цього Порядку, тобто не більш як 90 днів протягом 180 днів.
Відповідно до пункту 6 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.
В пункті 8 Порядку зазначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше, ніж за десять та не пізніше, ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.
Згідно матеріалів справи громадянин Грузії ОСОБА_1 перетнув державний кордон України у напрямку «в`їзд» 16.02.2025 у пункті пропуску «Устилуг».
Після закінчення строку перебування в Україні визначеного пунктом 2 Порядку, тобто не більш як 90 днів протягом 180 днів, як для іноземця, який є громадянином держави з безвізовим порядком в`їзду, самостійно не покинув територію України.
Станом на 25.02.2025 (дата прийняття рішення про примусове видворення з території України), громадянин Грузії ОСОБА_1 перебував в Україні з дня в`їзду 375 днів, замість дозволених 90 днів протягом 180 днів, тобто перевищив строк перебування на 285 днів.
Посилання позивача на наявність отриманого дозволу на працевлаштування на території України, як на підставу незаконності ухваленого рішення про примусове видворення, суд вважає безпідставними, оскільки такий дозвіл сам по собі не є підставою для перебування на території України понад встановлені законом строки. При цьому, суд зазначає, що позивач посвідку на тимчасове проживання на території України не отримував та за її оформленням до ухвалення рішення про примусове повернення не звертався. 
Таким чином матеріалами справи підтверджено, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення позивач перебував на території України без законних на те підстав.
Посилання позивача на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, його розгляду та винесення постанови про притягнення його адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП були порушені його прав, зокрема не забезпечено право на захист (не забезпечено участь захисника та перекладача), суд вважає безпідставними.
Так, позивачем не оскаржено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПН МХМ №001747 від 25.02.2026 року, якою останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. Доказів того, що вказана постанова визнана у встановленому порядку незаконною та скасовано матеріали справи не містять і позивачем суду не представлено. 
Разом з цим під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що позивачу ОСОБА_5 були роз`яснені його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. У свої поясненнях останній по суті визнав факт, що не покинув територію України посилаючись на сімейні обставини. Також зазначив, що у послуг перекладача та адвоката не потребує. Останній поставив особисті підписи у відповідних графах протоколу без жодних зауважень.
Крім того, в судовому засіданні представником позивача визнано, що накладений згідно вказаної постанови штраф був сплачений позивачем добровільно.
Також, суд звертає свою вагу на те, що ОСОБА_2 неодноразово відвідував територію України, у 2024 році був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства (перебування на території України понад встановлені законом строки) та рішенням Бучацького відділу Управління ДМС України в Тернопільській області був зобов`язаний покинути територію України. Вказане рішення останній виконав добровільно, при цьому при складенні відповідних матеріалів стверджував, що розуміє українську мову та не потребує перекладача. Також суд зазначає, що останній отримав дозвіл на працевлаштування на території України та 09.05.2025 року уклав трудовий договір. Вказаний трудовий договір укладений в двох примірниках державною мовою та підписаний особисто позивачем.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано вимог чинного законодавства України, а тому оскаржуване рішення від 25.02.2026 № №6801130010020655 примусово повернення до країни походження або третьої країни громадянина Грузії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання його покинути територію України у термін до 26.03.2026 року, є правомірним, тобто таким, що відповідає принципам правомірної адміністративної поведінки.
Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_6 до Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250,255, 288, 289, 371 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд -
ухвалив: 
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 діб з часу його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач : Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, вул.. Грушевського, 87, м. Хмельницький, 29000, код ЄДРПОУ 37864148
Повний текст рішення складено 03.06.2026.

Суддя: