ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026  м.Дніпро Справа № 904/4506/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 (суддя Ніколенко М.О.) у справі № 904/4506/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (вул. Б. Хмельницького, буд. 48А, м. Київ, 01030; ідентифікаційний код юридичної особи 20113829)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" (узвіз Лоцманський, буд. 8, м. Дніпро, 49005; ідентифікаційний код юридичної особи 30548889)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра", м. Полтава
про стягнення збитків у розмірі 8 805,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про стягнення збитків у розмірі 8 805,05 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №3015/2015/010485 від 16.06.2021, укладеного з АТ «Концерн Галнафтогаз», внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди 22.10.2021 виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля Scania, державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1166, 1187 Цивільного кодексу України набуло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Вартість відновлювального ремонту склала 10 486,57 грн., страхове відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «Саламандра» було виплачено у розмірі 1 681,52 грн., у зв`язку з чим непокрита сума становить 8 805,05 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрассервіс» (ідентифікаційний код: 30548889) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (ідентифікаційний код: 20113829) суму відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 8 805,05 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 22.10.2021 о 10 годині 47 хвилин за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 42Д, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz», д/н НОМЕР_2 , порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, не дав дорогу транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Scania», д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «ППУ 30-64229» д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Вина водія ОСОБА_1 підтверджена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2021 у справі № 201/11226/21, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Суд першої інстанції встановив, що між ПрАТ «СК «Універсальна» та АТ «Галнафтогаз» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3015/215/010485 від 16.06.2021, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Scania, д/н НОМЕР_1 . Позивач визнав ДТП страховим випадком, склав страховий акт № 110382/1 та виплатив вартість відновлювального ремонту у сумі 10 486,57 грн. на підставі рахунку на оплату № DP-2109163 від 22.12.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 7067 від 14.03.2022.
Суд зазначив, що транспортний засіб Mercedes-Benz 312 D, д/н НОМЕР_2 належить ТОВ «Автотранссервіс», цивільно-правова відповідальність водія була застрахована ПрАТ «СК «Саламандра» згідно полісу № АР/5226580, за яким було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 1 681,52 грн. Керуючись ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», суд дійшов висновку, що до позивача в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З урахуванням ст. 1194 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 8 805,05 грн.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (далі - апелянт) звернулося з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/4506/23, в якій, з урахуванням заяви від 27.03.2026 про виправлення помилки в прохальній частині апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/4506/23 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив норми процесуального права, невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення в порядку ст. 277 ГПК України. Зокрема, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та невірно застосував норми матеріального права.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та що він відповідає за вимогами позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.
Скаржник зазначає, що між ТОВ «Автотранссервіс» та ПрАТ «СК «Саламандра» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується полісом № АР/5226580, строк дії якого з 17.07.2021 по 16.01.2022, який діяв на момент скоєння ДТП. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Згідно з п. 4 полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить сто тридцять тисяч гривень.
Апелянт посилається на п. 38.1.1 ст. 38.1 зазначеного Закону, яким встановлено вичерпний перелік підстав для подання страховиком регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу після виплати страхового відшкодування. Апелянт наголошує, що жодна з підстав для регресу, передбачених цією нормою, у даній справі відсутня: водій не керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, не керував без права на керування відповідної категорії, не залишав самовільно місце пригоди, не відмовлявся від проходження огляду, ДТП не визначалася наслідком невідповідності технічного стану транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху, а страховий випадок настав у період, передбачений договором страхування.
Крім того, ТОВ «Автотранссервіс» зазначає, що товариство відповідно до ст. 33 зазначеного Закону повідомило ПрАТ «СК «Саламандра» про страховий випадок, що підтверджується повідомленням про подію від 23.10.2021, тобто після ДТП було виконано всі вимоги, передбачені чинним законодавством.
На підставі викладеного апелянт вважає, що виплачена позивачем потерпілому сума страхового відшкодування не підлягає стягненню в порядку регресу з ТОВ «Автотранссервіс» як винуватця ДТП, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ «Автотранссервіс» та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/4506/23 - без змін, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що апелянт помилково кваліфікує правову природу заявлених позовних вимог. Представник апелянта стверджує про відсутність правових підстав для звернення до відповідача в розумінні ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак позивач звернувся до відповідача не в порядку регресу, а в порядку суброгації.
Наголошує на необхідності розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». При суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання, тоді як при регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема ст. 1191 ЦК України, а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тоді як для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
Позивач посилається на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як власника автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Саламандра» згідно полісу № АР5226580, сума відшкодування за цим полісом склала 1 681,52 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Таким чином, позивач звернувся з позовом у порядку суброгації задля відшкодування відповідачем різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням.
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра» (третя особа) не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи від 07.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/4506/23.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/4506/23, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників у справі.
27.03.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» було подано заяву про виправлення помилки в прохальній частині апеляційної скарги, в якій апелянт просить вважати прохальною частиною апеляційної скарги наступне: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/4506/23 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 16.06.2021 між ПрАТ «СК «Універсальна» та АТ «Галнафтогаз» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3015/215/010485, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Scania, д/н НОМЕР_1 .
22.10.2021 о 10 годині 47 хвилин за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 42Д, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz», д/н НОМЕР_2 , порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, не дав дорогу транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Scania», д/н НОМЕР_1 з напівпричепом «ППУ 30-64229» д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2021 у справі № 201/11226/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Транспортний засіб Mercedes-Benz 312 D, д/н НОМЕР_2 належить ТОВ «Автотранссервіс».
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mercedes-Benz 312 D, д/н НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «СК «Саламандра» згідно полісу № АР/5226580 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 17.07.2021 по 16.01.2022.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля Scania, д/н НОМЕР_1 , згідно з рахунком на оплату № DP-2109163 від 22.12.2021, склала 10 486,57 грн. Позивач сплатив вартість відновлювального ремонту у сумі 10 486,57 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7067 від 14.03.2022.
ПрАТ «СК «Саламандра» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за полісом № АР/5226580 здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 1 681,52 грн.
Непокрита сума виплаченого позивачем страхового відшкодування становить 8 805,05 грн.
ТОВ «Автотранссервіс» повідомило ПрАТ «СК «Саламандра» про страховий випадок, що підтверджується повідомленням про подію від 23.10.2021.
Колегія суддів встановила наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини:
Положеннями ст. 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Згідно статті 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Пунктом першим статті 352 Господарського кодексу України, визначено, що страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.
У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).
Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.
Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачають, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Також, статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності передбачених статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для пред`явлення вимог до відповідача, колегія суддів зауважує, що такі доводи ґрунтуються на неправильному визначенні правової природи спірних правовідносин.
Спірні правовідносини регулюються положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», а не положеннями статті 38 Закону України «Про ОСЦПВ», яка встановлює спеціальні підстави для виникнення регресної вимоги страховика.
Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Таким чином, після здійснення виплати страхового відшкодування позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, у тому ж обсязі та на тих самих умовах, які існували у потерпілої особи до моменту такої виплати.
Колегія суддів зауважує, що суброгація за своєю правовою природою відрізняється від регресу, оскільки при суброгації відбувається заміна кредитора у вже існуючому зобов`язанні, тоді як регрес є виникненням нового зобов`язання між особою, яка виконала обов`язок, та особою, відповідальною за заподіяння шкоди.
З матеріалів справи вбачається та не спростовано апелянтом, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу Mercedes-Benz 312 D, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Автотранссервіс». Вина водія встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2021 у справі № 201/11226/21, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.
Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Оскільки транспортний засіб Mercedes-Benz 312 D, державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуває у володінні відповідача, саме на нього покладається обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок його використання, якщо інше не встановлено законом або договором.
Водночас укладення відповідачем договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та здійснення страховиком часткової виплати страхового відшкодування не звільняє власника джерела підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
З урахуванням положень статті 1194 Цивільного кодексу України особа, відповідальна за завдану шкоду, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди зобов`язана відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Таке право вимоги після виплати страхового відшкодування перейшло до позивача в порядку суброгації.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Scania, державний номерний знак НОМЕР_1 , становила 10 486,57 грн., позивачем було здійснено виплату зазначеної суми страхового відшкодування, а ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило виплату за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 1 681,52 грн., розмір невідшкодованої шкоди становить 8 805,05 грн., право вимоги на стягнення якої перейшло до позивача в порядку суброгації.
Колегія суддів також враховує, що апелянтом не надано доказів, які б спростовували розмір фактично понесених позивачем витрат, факт виплати страхового відшкодування або наявність вини водія транспортного засобу, що належить відповідачу.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «Автотранссервіс» на користь ПрАТ «СК «Універсальна» суми 8805,05 грн. у порядку суброгації.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/4506/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3633,60 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/4506/23 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 у справі № 904/4506/23 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус