Справа № 156/342/26
Провадження № 2/156/352/26

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
03 липня 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Комзюк Н.Н.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирської районної державної адміністрації Волинської області, Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування, -
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Білецька Інна Миколаївна звернулась до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до Володимирської районної державної адміністрації Волинської області та Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області у якому, з урахуванням уточнень, просить:
- встановити факт перебування ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 як непрацездатної особи на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , більше одного року до дня його смерті;
- визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,19 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Павлівської сільської ради Володимирського (Іваничівського) району Волинської області, згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №003716, виданим 25.04.1996 Іваничівською районною державною адміністрацією, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка за життя прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , з яким вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла спірна земельна частка (пай), однак ОСОБА_2 не оформила своїх спадкових прав належним чином. З 1947 року по 01.03.1994 року ОСОБА_2  проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 , тобто по день його смерті, i перебувала на його утриманні, в тому числі протягом останнього року до дня його смерті. Впродовж усього життя вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що притаманно для сім`ї. ОСОБА_3 оплачував, зокрема, всі комунальні послуги та інші побутові потреби, фізично мав кращий стан здоров`я. На даний час у позивача виникла необхідність оформити право на частину спадкового майна, яке успадкувала ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , проте, оформити спадщину нотаріально вона не може, оскільки відсутні належні документи, які підтверджують факт перебування ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як непрацездатної особи на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , більше одного року до дня його смерті. Крім того, оформити спадщину в нотаріальному порядку неможливо, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на право на земельну частку (пай) розміром 2,19 га в умовних кадастрових гектарах, що розташована в адміністративно-територіальних межах Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, виготовлених на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з вищенаведеним нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи зазначені обставини i той факт, що існує cпip про право, вона вимушена звернутися до суду із позовом про встановлення факту перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_3 протягом останнього року до дня його смерті та визнання за позивачем права на земельну частку (пай), яке вона успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді від 03.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Витребувано з Іваничівської державної нотаріальної контори інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Витребувано з Волинського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи №117/1996, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 01.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. 
Представник позивача адвокат Білецька І.М. подала заяву про проведення судового засідання без її та позивача участі, уточнені позовні вимоги підтримала повністю.
Представник відповідача Володимирської РДА Волинської області Лобач Ю.В. подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи за наявними матеріалами справи без його участі.
Представник відповідача Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області Сапожник А. подав заяву, просив проводити розгляд справи без його участі.
Суд, з урахуванням поданих заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі на підставі наданих доказів.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.
Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради № 56 від 22.10.2025 ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу по АДРЕСА_1 та перебувала на його утриманні протягом останнього року до дня його смерті.
Згідно з актом обстеження від 22.10.2025, складеним комісією у складі старости села Жашковичі Власюк Г.В., депутата Павлівської сільської ради Мазурка Ю.Ю. та сусідки ОСОБА_4 , встановлено та зафіксовано період та адресу спільного проживання. Комісія засвідчила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 в період з січня 1947 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті ОСОБА_3 ). 
Відповідно до копії виписки з погосподарської книги №10 за 1991-1995 с. Жашковичі, Павлівської сільської ради житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Список членів господарства: Бутрим А.Ф., голова господарства, а ОСОБА_3 зазначений як її чоловік. 
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 1947 року по 01.03.1994 року постійно проживали як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто впродовж вказаного періоду вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що притаманно для сім`ї. 
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилась спадщина за законом. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі, і право на земельну частку (пай) в розмірі 2,19 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в адміністративно-територіальних межах теперішньої Павлівської сільської ради та знаходилась в колективній власності колишнього КСП «Волинь».
Згідно з копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 003716, зареєстрованого 25.04.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай за №216 на ім`я ОСОБА_3 було видано документ про його право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у КП «Волинь» розміром 2,19 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 
Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла ОСОБА_2 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 також померла. 
Відповідно до копії заповіту від 04.11.1995 року засвідченого Жашковичівського сільською радою, зареєстрованого в реєстрі за №48, ОСОБА_2 заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеної в заповіті цілої частки майна після смерті ОСОБА_2 .
Державним нотаріусом Кононенко Л.С. 28.03.2026 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну ділянку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ №003716 в розмірі 2,19 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 та рекомендовано звернутися ОСОБА_1 до суду із заявою про визнання права на земельну частку (пай) розміром 2, 19 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в адміністративно-територіальних межах Павлівської сільської ради
Відповідно до копії відповіді ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 23.03.2026 №29-3-0.331-127/14-26, вартість земельної частки (паю) на території Володимирського (Іваничівського) району Волинської області по колишній СС «Волинь» з врахуванням коефіцієнтів індексації становить 76405,37 грн. Розмір земельної частки (паю) становить 2,19 умовних кадастрових гектарів.
Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру спадкова справа на ім`я ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Іваничівській ДНК не заводилась. 
Після смерті ОСОБА_2 заводилася спадкова справа №117/1996 за заявою ОСОБА_1 та видано свідоцтво про право на спадщину від 01.08.2000, ABM №791607, реєстровий номер №2230.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.7 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме, у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу (ЦК) України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності визнано непорушним.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.
Як зазначено в ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). В свою чергу, за змістом ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
Відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
На час смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 чинними були положення Цивільного кодексу (ЦК) Української РСР (в редакції 1963 року), які регулювали, зокрема, спадкові правовідносини. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Спадкоємцями могли бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги були, зокрема, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належали, зокрема, непрацездатні особи, котрі перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців такі особи успадковували нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.
Згідно зі ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
За змістом п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004, він застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511сво19) висловлені правові позиції, згідно з якими «за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності, абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачається виняток. У ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції «відумерлої спадщини», передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених п. 1-5 ч.1 ст. 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. З урахуванням того, що у ч.1 ст. 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01.07.2003, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Тому однорічний строк, встановлений у ч.2 ст. 1277 ЦК України та в абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01.07.2003».
Отже, до спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. У ч.1 ст. 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо: спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; всі спадкоємці відмовились від спадщини; всі спадкоємці позбавлені права спадкування (ст. 528 і 534 цього Кодексу); ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.
У справах про спадкування щодо спадщини, яка відкрилася до 01.07.2003, належним відповідачем є спадкоємці (спадкоємець), які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є держава в особі уповноваженого органу.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 681/1526/19 (провадження № 61-7328св20).
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В ході розгляду цивільної справи, з поданих суду доказів судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1947 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Непрацездатна ОСОБА_2 , яка досягла пенсійного віку, перебувала на повному утриманні свого цивільного чоловіка ОСОБА_3 .. Оскільки ОСОБА_3 не мав дітей та спадкоємців, спадкова справа після його смерті не заводилася, спадщину після його смерті ОСОБА_2 прийняла, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), яка належала до числа спадкоємців за законом, оскільки була непрацездатною особою та перебувала на утриманні померлого ( ОСОБА_3 ) не менше одного року до його смерті. Згодом остання заповіла все своє майно ОСОБА_1 , однак позивач у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів не може оформити спадщину в нотаріальному порядку. А тому, враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення факту та визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) розміром 2,19 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Павлівської сільської ради, Володимирського (Іваничівського) району Волинської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №003716, зареєстрованого 25.04.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай за №216, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають до задоволення, що не заперечується відповідачами Володимирською районною державною адміністрацією та Павлівською сільською радою.
Враховуючи думку сторони позивача та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 76 - 79, 80 - 82, 89, 141, 211, 229, 247, 258-259, 263-265, 315, 354 ЦПК України; на підставі ст.ст. 16, 328, 1218, 1225, Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; статей 524, 525, 526, 548, 549, 554 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Володимирської районної державної адміністрації Волинської області та Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, задовольнити.
Встановити факт перебування ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як непрацездатної особи на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , більше одного року до дня його смерті. 
Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,19 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Павлівської сільської ради, Володимирського (Іваничівського) району Волинської області згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №003716, виданого 25.04.1996 року Іваничівською районною державною адміністрацією, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з вимогами п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач - Володимирська районна державна адміністрація Волинської області, код ЄДРПОУ 04051359, місцезнаходження: 44700, Волинська область, м. Володимир, вул. Небесної Сотні, 3;
відповідач - Павлівська сільська рада Володимирського району Волинської області, код ЄДРПОУ 04333342, місцезнаходження: 45342, Волинська область, Володимирський район, с. Павлівка, вул. Незалежності, буд. 27-б.

Суддя Н.Н. Комзюк