06.05.26
22-ц/812/970/26
Справа №489/1232/25
Провадження № 22-ц/812/970/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
05 травня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання - Шурмою Є.М.,
за участі позивачки - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2026 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шолох Л.М., дата складання повного рішення не зазначена, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про виключення актового запису про батька,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- ОСОБА_4 , про виключення актового запису про батька.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 01 вересня 2017 року по 01 березня 2023 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Водночас, укладаючи шлюб, позивачка ніколи не перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем. З липня 2017 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , актовий запис №420 від 15 грудня 2023 року. Однак, через те, що з моменту розірвання шлюбу минуло менше 10 місяців, дитину зареєстровано як ОСОБА_5 та батьком зазначено ОСОБА_3 .
Вказувала, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком дитини, ним є ОСОБА_4 .
Після початку повномаштабного вторгнення відповідач ОСОБА_3 , який є іноземним громадянином, виїхав із м. Миколаєва, та зв`язок з ним втрачено.
21 листопада 2024 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено шлюб, та позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
Вказувала, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем та, наразі мобілізований, тому 27 листопада 2024 року склав нотаріально посвідчену заяву про своє батьківство.
Посилаючись на викладене, позивачка просила виключити з актового запису №420 від 15 грудня 2023 року, зареєстрованого Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про народження запис ОСОБА_3 , як батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, ДНК-експертиза є найнадійнішим та найточнішим доказом батьківства (до 99,9999% точності), який приймається судами України. Вона базується на порівнянні генетичних матеріалів дитини та ймовірного батька. Результат ДНК-тесту має вирішальне значення при встановленні або оспорюванні батьківства, а також для стягнення аліментів. 
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не була позбавлена можливості провести експертизу з метою встановлення батьківства третьої особи у справі. Про неможливість проведення такої експертизи за ініціативою позивача суду не повідомлялося, клопотань про призначення у справі відповідної експертизи до суду не надходило.
З огляду на зазначене, визнання батьківства третьою особою у справі не є належним та достатнім доказом того, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком ОСОБА_5 .
Суд зазначив, що докази того, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження відсутні. Достатніх доказів вважати батьком дитини ОСОБА_4 не має. Отже підстав для виключення актового запису про батька ОСОБА_9 суд не вбачав.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє її представник ОСОБА_2 посилаючись на ті ж самі обставини, які вказували у позовній заяві, а також на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Вказує, що позивачка перебувала у шлюбі із відповідачем з 01 вересня 2017 року 01березня 2023 року, який розірвано на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/470/22. При цьому, до суду позивачка звернулась у жовтні 2022 року, що підтверджується судовим рішенням. 
Зауважувала, що укладаючи шлюб, вона ніколи не перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем, а з липня 2017 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , через рік і два місяці після звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу, у позивачки та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , актовий запис №420 від 15 грудня 2023 року.
Однак, через те, що з моменту розірвання шлюбу минуло менше 10 місяців, дитину зареєстровано як ОСОБА_5 та батьком зазначено ОСОБА_3 . 
Вказує, що відповідач жодного разу не зв`язувався із позивачем, не з`явився до дитини. Після початку повномасштабного вторгнення в рф в березні 2022 р., покинув територію України . 
Чоловік позивачки - третя особа, є військовим та наразі є мобілізованим, знаходиться в зоні активних бойових дій. Тому склав нотаріально посвідчену заяву про своє батьківство тільки 27 листопада 2024 року. Він наразі знаходиться на Запорізькому напрямку та не має можливості прибути ані в судове засідання, ані для проведення експертизи.
Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються у заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Крім того зазначали, що у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі 643/9245/18 зроблено висновок про застосування статті 130 СК України, що законом не встановлено конкретного переліку доказів для встановлення батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач та третя особа не скористалися. 
Про дату, час та місце розгляду справи відповідач та третя особа повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Справу розглянуто за їх відсутності, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.
У судовому засідання позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили про її задоволення.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивачку та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2017 року, який рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.03.2023 року №490/4700/22 розірвано ( а.с.5,6).
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ), батьками якого вказано: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 ( а.с.7).
21.11.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, про що Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис №610 ( а.с.8).
В акті про проживання від 27.11.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з липня 2017 року по травень 2024 року проживала однією сім`єю, як чоловік та жінка та мали спільний побут за адресою: АДРЕСА_1 , народили дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.11).
В матеріалах справи також наявна нотаріально засвідчена заява від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про те, що він визнає себе батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та просить внести відповідні відомості про батька до актового запису про народження дитини ( а.с.11).
Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що ДНК-експертиза є найнадійнішим та найточнішим доказом батьківства (до 99,9999% точності), який приймається судами України. Вона базується на порівнянні генетичних матеріалів дитини та ймовірного батька. Результат ДНК-тесту має вирішальне значення при встановленні або оспорюванні батьківства, а також для стягнення аліментів. 
Позивачкою не надано належних та достатніх доказів вважати, що відповідач ОСОБА_3 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також не надано доказів, що її біологічним батьком є ОСОБА_4 .
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частиною1 статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У відповідності до частини 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Відповідно до частини1 статті 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.
Відповідно до рекомендацій, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини.
Рішенням у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Встановлена національним сімейним законодавством (частиною 2 статті 138 СК України) конструкція, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка як про батька дитини задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини.
Згідно статтею 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
За змістом частини 2 статті 138 СК України вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За обставинами справи встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_1 зареєструвала дитину ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) зроблено актовий запис № 420 від 15 грудня 2023 року, де батьком записано чоловіка позивачки ОСОБА_3 . Між тим за твердженнями позивачки дитина народилася від позашлюбних стосунків з ОСОБА_4 та саме останній є біологічним батьком її сина.
Суд апеляційної інстанції дослідив письмову заяву від 27 листопада 2024 року, в якій ОСОБА_4 визнав, що він є батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та просив визнати його батьком. Особа ОСОБА_4 та зміст його заяви засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Хоменко О.О.
При виключенні відомостей про батька дитини на підставі статті 138 СК України в подальшому відповідно до положень статті 134 СК України відбувається внесення змін до актового запису про народження на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
У постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21, від16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц, від 10 листопада 2022 року в справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року в справі № 205/5698/21 та інші зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування в такій категорії справ. Доказами в такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Матеріали справи свідчать про те, що дитина ОСОБА_5 народився до спливу десяти місяців після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 . ОСОБА_4 надав нотаріально посвідчену заяву від 27 листопада 2024 року про визнання батьківства щодо ОСОБА_5 , проте ОСОБА_3 спільно з позивачкою не подав до органу ДРАЦС спільну заяву про невизнання його батьком дитини, у зв`язку з чим, в силу вимог частини 2 статті 122 СК України, батьківство ОСОБА_3 щодо ОСОБА_5 , презюмується та може бути спростовано виключно в судовому порядку.
Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в сукупності.
Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2008 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
За приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог статей 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 105 ЦПК України обов`язкове призначення експертизи призначається судом, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров`ю; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Разом з тим, з урахування вимог статті 128 ЦПК України, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в сукупності.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обставина батьківства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5 , підтверджується дослідженими судом першої інстанції належними та допустимими доказами в їх сукупності, зокрема:
- заявою ОСОБА_4 від 27 листопада 2024 року, в якій він визнав своє батьківство щодо малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка посвдічена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Хоменко О.О.;
- заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2023 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зі змісту якого вбачається, що з вказаним позовом позивачка звернулася до суду у жовтні 2022 року та судом встановлено, що сторони подружні стосунки не підтримують, відновлювати їх не мають наміру.
- актом про проживання від 27.11.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з липня 2017 року по травень 2024 року проживала однією сім`єю, як чоловік та жінка та мали спільний побут за адресою: АДРЕСА_1 та народження у них дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Тому умови статті 138 СК України дотримані.
Таким чином, дослідивши надані сторонами докази, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини по справі та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням викладеного рішення районного суду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про виключення актового запису про батька - задовольнити.
Виключити із актового запису про народження №420 від 15 грудня 2023 року ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві Миколаївської області, Україна, складений Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна 

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 06 травня 2026 року.