ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/5736/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Кондратова І.Д., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Шапран В.В., Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
від 23.09.2025

за позовом ОСОБА_1 
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк"
особа, яка подавала апеляційну скаргу: Центральне міжрегіональне управління ДПС України по роботі з великими платниками податків
про визнання протиправними та скасування рішень.

1. Історія справи

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1419 від 06.11.2023 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Айбокс Банк";

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1553 від 05.12.2023 "Про задоволення вимог восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Айбокс Банк".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заява Центрального міжрегіонального управління ДПС України по роботі з великими платниками податків про задоволення кредиторських вимог № 9748/6/31-00-13-01-06 від 15.09.2023 не відповідає вимогам законодавства; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб порушив порядок акцептування вимог кредиторів АТ "Айбокс Банк" в частині вимог ДПС України та безпідставно включив вимоги останнього на суму 7 234 644 571,17 грн до восьмої черги реєстру кредиторів; податкові зобов`язання за спірними податковими повідомленнями-рішеннями (ППР), які включено до кредиторських вимог восьмої черги, виникли до початку процедури ліквідації банку, а вимоги за зобов`язаннями по сплаті штрафних санкцій не є такими, що пов`язані зі здійсненням ліквідації банку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі № 910/5736/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025, позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою від 24.06.2025 Верховний Суд ( Вронська Г.О. - головуючий суддя; судді Бакуліна С.В., Студенець В.І.) залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі № 910/5736/24.

Центральне міжрегіональне управління ДПС України по роботі з великими платниками податків, як особа, яка не є учасником справи, але яка вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі № 910/5736/24.

Ухвалою від 21.08.2025 Північний апеляційний господарський суд, зокрема, відкрив апеляційне провадження у справі № 910/5736/24 за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024. 

2. Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 апеляційне провадження у справі № 910/5736/24 за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржник не є учасником даної справи, судом першої інстанції не було вирішено питання про його права, інтереси та обов`язки, та відповідно він не наділений процесуальним правом на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі № 910/5736/24.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг. Узагальнені доводи касаційних скарг. Доводи інших учасників справи

Не погоджуючись з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у даній справі Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подали касаційні скарги, в яких просять оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 

Касаційна скарга Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали від 23.09.2025 у справі № 910/5736/24 порушив статті 73, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків у касаційній скарзі зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі № 910/5736/24 визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06.11.2023 № 1419 «Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Айбокс Банк», яке напряму стосується прав та обов`язків Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, адже стосується затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Айбокс Банк», а саме збільшення розміру кредиторських вимог восьмої черги на 7 234 644 571,17 грн шляхом включення до реєстру кредиторів Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Касаційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неправильно застосував частину 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України та положення частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України.

У своїй касаційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає про те, що Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків перебуває у безпосередньому правовому зв`язку із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, адже саме останнім приймались рішення щодо акцептування кредиторської вимоги заявника та здійснення її часткового задоволення. Фактично рішенням від 23.09.2024 у цій справі суд першої інстанції визнав кредиторські вимоги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків погашеними, а відтак рішення суду безпосередньо стосується прав та інтересів Центрального міжрегіонального управління ДПС України по роботі з великими платниками податків.

Позивач подав відзив на касаційні скарги, в якому просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 подав до Суду заяву про закриття касаційного провадження у даній справі. 

4. Позиція Верховного Суду

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.

Згідно з частиною 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Таким чином, Господарським процесуальним кодексом України виокремлено коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділи на дві групи: 1) учасники справи; 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Разом з тим судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням суду вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Отже, після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним. 

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 62/112, від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16, від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, постановах Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 910/21451/16, від 03.12.2020 у справі № 908/3338/19, від 11.01.2021 у справі № 925/1600/16, від 08.07.2025 у справі № 916/1969/22, від 14.10.2025 у справі № 904/2963/24.

Як вбачається з матеріалів справи, вважаючи прийняті виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 06.11.2023 № 1419 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "АЙБОКС БАНК" та від 05.12.2023 № 1553 "Про задоволення вимог восьмої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "АЙБОКС БАНК" незаконними та такими, що винесені із порушенням норм чинного законодавства України, ОСОБА_1 звернувся з позовом у цій справі, в якому просив визнати протиправними та скасувати зазначені рішення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі № 910/5736/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 та постановою Верховного Суду від 24.06.2025, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Центральне міжрегіональне управління ДПС України по роботі з великими платниками податків, як особа, яка не є учасником справи, але яка вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі № 910/5736/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 апеляційне провадження у справі № 910/5736/24 за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу виходив виключно з того, що Верховним Судом під час розгляду касаційних скарг Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даній справі № 910/5736/24, поданих на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі № 910/5736/24, вже було відхилено доводи скаржників про те, що суди прийняли оскаржувані рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме, Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Тобто, суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови керувався виключно мотивами Верховного Суду, зробленими в обґрунтування відхилення аргументів скаржників - учасників даної справи № 910/5736/24, а саме, Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладених у касаційних скаргах.

Водночас, у даному випадку апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі № 910/5736/24 було подано не учасником цієї справи, а безпосередньо Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, як особою, яка вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки.

Тому, у цьому випадку, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як не залучена до участі у цій справі № 910/5736/24 особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням, та, відповідно, суд апеляційної інстанції дотримуючись процесуального обов`язку, після прийняття апеляційної скарги такої особи (яка не брала участі у справі) повинен був самостійно з`ясувати, чи прийнято оскаржуване рішення суду першої інстанції у цій справі безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Однак, судом апеляційної інстанції не було виконано відповідного процесуального обов`язку щодо самостійного з`ясування наявності чи відсутності у скаржника (не залученої до участі у справі особи) правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням.

При цьому Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово висновував про те, що на відміну від законодавства, яке діє erga omnes (щодо всіх, тобто з дією на невизначене коло суб`єктів), судове рішення у приватноправовому спорі, як правило, діє inter partes (тобто з правовими наслідками тільки для сторін у справі). Судове рішення, ухвалене у справі, за жодних обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб. Схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (підпункт 10.28) та від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (пункт 70), у постановах Верховного Суду від 07.02.2024 у cправі № 5023/3214/11 (підпункт 5.24), від 07.11.2024 у cправі № 910/5925/15-г (підпункт 6.28), від 08.10.2025 у справі № 2-1478/11.

У постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи можуть міститись в мотивувальній та резолютивній частині рішення. Ці висновки мають різне значення. Процесуальний закон містить норми, які забезпечують, аби судове рішення, ухвалене у справі, не було протиставлене особі, яка не брала участі в цій справі.

Згідно з частиною 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) перелік обставин, які є предметом доказування у справі; 2) перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; 3) висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; 4) мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; 5) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 6) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; 7) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 8) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Тобто мотивувальна частина містить мотиви рішення суду - відповіді на питання факту (висновки про встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи) і питання права (юридична кваліфікація цих обставин, висновки про наслідки, з якими право пов`язує встановлені обставини).

Процесуальний закон не допускає, аби ці висновки були протиставлені особі, яка не брала участь у розгляді справи.

Дійсно, певні висновки суду, викладені у мотивувальній частині рішення, можуть мати обов`язкове (преюдиціальне) значення поза справою, у якій вони зроблені судом.

Правила про преюдицію викладені у статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 

Отже, будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми статті 75 Господарського процесуального кодексу України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи.

Відповідно до частини 5 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача) (див. зокрема постанову КЦС ВС від 04.12.2023 у справі № 707/157/22).

Тобто резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (пункт 9 частини 2 статті 129, стаття 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина друга статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Закон не встановлює механізму, який виключав би особу, яка не брала участь у справі, з-під дії судового рішення, якщо таке містить присуд про її права, інтереси та (або) обов`язки (стягує з неї кошти, зобов`язує її вчинити певні дії або утриматись від них, змінює чи припиняє правовідносини з її участю, визнає недійсним або скасовує документ, який посвідчує право особи, тощо). Однак процесуальний закон встановлює право на перегляд справи та оскарження судового рішення для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки (частина 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки становить виняток із правила.

Тобто законодавець визнав очевидно виправданим втручання в остаточне рішення суду для його перегляду з метою не допустити спрямування обов`язкової сили рішення суду на особу, яка не була залучена до участі у справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, без самостійного з`ясування вищеописаних питань та з урахуванням того, що Центральне міжрегіональне управління ДПС України по роботі з великими платниками податків не було та не є учасником справи, зокрема під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, дійшов передчасного висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024, на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Також Суд зазначає, що позивачем було подано до Суду заяву про закриття касаційного провадження у даній справі. Правовою підставою в обґрунтування цієї заяви ОСОБА_1 визначає приписи пункту 3 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї ж особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Розглянувши вказану заяву, Суд зазначає, що у даному касаційному провадженні розглядаються касаційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі № 910/5736/24.

Відкриті дані Єдиного державного реєстру судових рішень не містять будь-яких судових рішень суду касаційної інстанції, які б підпадали під випадки, визначені у пункті 3 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, щодо перегляду ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі № 910/5736/24, у тому числі за касаційними скаргами Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на викладене, у Суду відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у даній справі, з підстав, визначених позивачем.

5. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг 

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу для продовження розгляду.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм процесуального права (стаття 310 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, касаційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

6. Судові витрати

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі № 910/5736/24 скасувати.

3. Справу № 910/5736/24 направити до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді І.Д. Кондратова

В.І. Студенець