Справа № 308/1376/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року        місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді – Бенца К.К.,
при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №235-1 від 07.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №235-1 від 07.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.
Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 за №235-1 від 07.02.2025 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Вказує, що про дану постанову дізнався лише 22.01.2026 року.
Вважаючи вказану постанову необгрунтованою, безпідставною та неправомірною, вказує на те, що 07.02.2025 року приблизно о 16 год. 00 хв. його автомобіль зупинили в районі «Радванка» міста Ужгород працівники Національної поліції разом з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 і СБУ в Закарпатській області. Вказує, що він був примусово доставлений до ТЦК.
Вважає, що в діях працівників поліції та ТЦК були наявні порушення чинного законодавства України, а саме : Працівник поліції не зміг назвати причину зупинки та блокування ТЦКашним та поліцейським автотранспортом його автомобілю, що є порушенням ст. 35 ЗУ Про Нацполіцію. ТЦК СП не є правоохоронним органом і не надав доказів що є уповноваженою особою для таких дій і не мав права не лише зупиняти автомобіль але і затримувати його; Не було складено на місці протоколу затримання із зазначенням підстав затримання; Працівники Нацполіції не дотрималися вимог ст. 281 КПК України Про розшук. Не були надані докази (Постанова), що особа знаходилась в розшуку, а також були порушені вимоги ст. 214 КПК України. Дані не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При затриманні не було надано судового рішення чи витягу про кримінальне провадження; Порушена ст. 140 КПК України. Відсутня Ухвала про привід до ТЦК СП;
Вказує, що незважаючи на порушення ст. 143 КПК (ТЦК не уповноважені здійснювати виконання ухвали про привід), його було затримано і примусово в автомобілі ТЦК СП з іноземними номерами доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Працівник Нацполіції, в той час, переганяв його автомобіль на стоянку ТЦК .»
Вказує, що його силоміць утримували декілька діб, позбавивши можливості повідомити про своє місце перебування та звернутися за юридичною допомогою. (Порушення ст. 261 КУпАП. Не дали можливість повідомити родичів та роботодавця про затримання. Повідомити центр надання вторинної правової допомоги про затримання, з обов?язковою можливістю залучення адвоката. )
Вказує, що він фактично був підданий катуванню з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначає, що до 22 лютого 2026 року поки він не отримав повідомлення про відкриття виконавчого провадження він взагалі не знав про існування постанови про адміністративне покарання. Постанова приймалася без його відома та присутності та без юридичного представника. 
Вказує, що будь якого протоколу про адміністративне правопорушення при ньому складено не було, його права йому ніхто не роз?яснював. Про те, що відносно нього буде розглядатися постанова про притягнення до адміністративної відповідальності йому не повідомили. Це доказує і сама постанова, згідно якої вона була складена і підписана керівником ТЦК вечором того самого дня коли його було затримано. (07.02. 25р. о 16.48 доставлений до ТЦК, о 17.25 встановлено що не пройшов ВЛК і того ж вечора приймається постанова про адміністративну відповідальність коли його вже везли до Львівського, Рівненського та Житомирського навчальних центрів).
Позивач з винесенням постанови не згоден, вважає дану постанову передчасною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на викладене вище .
Окрім цього, вважає, що доказів, які підверджували його провину в адміністративному правопорушенні відповідно до ч.3 ст. 251-1 КУпАП - немає.
Постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та наступна постанова про виконавче повадження порушує його права та є незаконною через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, процедурні порушення, зокрема при складенні протоколу, а також при вирішенні справи про адміністративне правопорушення і винесенні постанови.
За таких умов, постанова про адміністративне правопорушення була винесена без доказів на підтвердження обставин, викладених у ній, що не дає підстав вважати, що рішення відповідача є правомірним. Дані обставини вказують на те, що відповідач таке рішення прийняв необґрунтовано та з грубими процедурними порушеннями без його присутності при цьому, позбавивши його права на правову допомогу та права на оскарження постанови.
Вважає, що було позбавлено Позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 286 КУпАП, порушено вимоги процедури розгляду справи, установленої статтями 278-279 КУпАП, відсутні докази його вини, відсутній склад правопорушення, а тому вказана постанова підлягає до скасування.
Щодо строку звернення з позовом зазначає, що лише 22 січня 2026 р. з застосунку "Дія" він дізнався про те, що майже рік назад, відносно нього була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення та те, що відносно нього було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього 37400 грн. 
З посиланням на викладене просить суд: поновити процесуальний строк за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови N? 235-1 по справі про адміністративне правопорушення від 07 лютого 2025 р., яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі у 17000 грн.; Скасувати постанову N? 235-1 від 07 лютого 2025 р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУПАП у вигляді штрафу у 17000 грн.; Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУПАП закрити.
24.02.2026 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , як відповідач, не визнає позовні вимоги позивача і просить відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне.
Вказує, що 07.02.2025 р. в ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачу було вручено направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до проходження військової служби по мобілізації від 07.02.2025 р. № 1164, який є додатком до протоколу по справі про адміністративне правопорушення від 07.02.2025 р. № 235. Таким чином, в ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до приписів встановлених абз. 12 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. N 154, вживались заходи щодо призову позивача на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Оскільки в відповідності до 1 ч. 13 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено обов`язковість проходження медичного огляду щодо осіб, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, що кореспондується з приписами абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, відповідно до якого громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, - дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 були цілком правомірними. ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу в відповідних графах протоколу, йому в установленому порядку було роз`яснено про день і час розгляду справи та його права про що міститься відповідна відмітка в протоколі. На позивача накладено штраф за вказане порушення в мінімальному розмірі санкції визначеною ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Вказує, що в решті позов містить посилання на норми законодавства без чіткого викладу обставин порушення таких норм та доказів на підтвердження наявності таких обставин. Позивач у своєму позові не навів та не підтвердив наявність обставин, які б свідчили про істотне порушення норм процесуального та матеріального права і за своїм характером тягнуть скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
З посиланням на викладене, просить суд прийняти законне і обгрунтоване рішення, яким відмовити в задоволенні позову; розгляд справи здійснювати без участі представників ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позиція сторін по справі:
Позивач у призначене судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 у призначене судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надіслав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд розгляд справи здійснювати без участі представників ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. 
Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. 
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2026 року відкрито провадження по даній справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.
Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення. 
Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення  (далі- КУпАП), ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та ст.286 КАС України.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.
Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.
У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дерев`янко О.В. від 15.01.2026 року відкрито виконавче провадження №79990729 на підставі постанови №235-1 виданої 07.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , де боржником зазначено ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що згідно довідки начальника відділу кадрів в/ч НОМЕР_1 Янківського О. №08/7268/25-Вн від 06.12.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) ДПС України з 20.03.2025 по цей час.
Судом встановлено, що згідно довідки начальника відділу кадрів в/ч НОМЕР_1 Янківського О. №08/584/26-Вн від 23.01.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) ДПС України з 20.03.2025 по цей час та приймав безпосередню участь у бойових діях у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 30.06.2025 по 24.10.2025 та з 13.11.2025 по 24.11.2025.
Судом встановлено, що 07.02.2025 року начальником групи соціальної роботи ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 складено протокол №235 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Зі змісту протоколу № 235 від 07.02.2025 року вбачається, що протокол не містить підпису уповноваженої особи , яка його склала в порушення приписів ст. 256 КУпАП, а відтак не має статусу офіційного документа.
Відповідно до ст. 256 КУпАП Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Водночас, з долученої відповідачем до матеріалів справи фотокопії протоколу № 235 від 07.02.2025 року слідує, що такий не підписаний посадовою особою, яка його склала , а відтак є незаконним .
Таким чином, суд приходить до висновку, що як наслідок оскаржувана постанова є незаконною, з огляду на те, що протокол не містить підпису уповноваженої особи , яка його склала в порушення приписів ст. 256 КУпАП.
Як встановлено судом, 07.02.2025 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 майором ОСОБА_3 за наслідками розгляду протоколу № 235 від 07.02.2025 року, матеріалів справи про адміністративне правопорушення прийнято постанову №235-1 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 07.02.2025 р., приблизно о 16:48 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі органів Національної поліції, де о 17 годині 25 хвилин було встановлено, що останній порушує вимогу ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де зазначено, що громадяни зобов?язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянин ОСОБА_1 , за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку виконання обов?язку передбаченого пунктом 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направлення N? 1164 виданого ТВО Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 год. 00 хв. 07.02.2025 р., яке ОСОБА_1 підписати відмовився. Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 про направлення на проходження медичного огляду, громадянин ОСОБА_1 на проходження медичного огляду не пішов, на вимогу чергового про проходження ВЛК не здійснював жодних дій, а о 17 год. 40 хв. виразив усну відмову від проходження медичного огляду. Отже, громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особлявий період.
Постанова не містить підпис особи, що притягнута до відповідальності, зазначено, що «від підписання відмовився».
Доказів належного вручення ОСОБА_1 постанови про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.
Суд наголошує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 звернувся із даним позовом в суд.
Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Суд, здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обовязок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень.
У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).
В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У цьому випадку спірні правовідносини склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП (в редакції на час запровадження протоколу) передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.(ч. 3 ст. 210-1 КУпАП).
Особливий період, у розумінні ст. 1 Закону України «Про оборону України», це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.
Зокрема, бланкетна диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП визначає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Тому для встановлення елементів складу правопорушення, передбаченого цією статтею, застосовуються положення Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції на час запровадження протоколу) Громадяни зобов`язані:  з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;  проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.  Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 235 КУпАП передбачено перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
До відзиву на позов відповідач надав направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності для проходження військової служби по мобілізації від 07.02.2025 №1164, у якому зазначено, що ОСОБА_1 одержав таке о 18 год. 00 хв. 07.02.2025 року, від підпису відмовився.
Згідно з протоколом №235 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 07.02.2025, у якому вказано про порушення ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" о 17 год. 25 хв., поряд з цим дата на направленні 18 год. 00 хв. 07.02.2025, що викликає сумнів у суду з приводу поданих доказів. У протоколі також вказано, що перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянин ОСОБА_1 , за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку виконання обов`язку, передбаченого п.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно направленням №1164 виданого ТВО Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 год. 00 хв. 07.02.2025 р., яке ОСОБА_1 підписати відмовився, також повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 18 год. 10 хв. 07.02.2025.
Стосовно розгляду справи про адміністративне правопорушення, то суд зазначає наступне.
Відповідно до п.9 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (в редакції на час запровадження протоколу) Матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП.
Відповідно до п.10 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення(в редакції на час запровадження протоколу) Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (додаток 4) (далі - постанова). Постанова заповнюється державною мовою друкованим способом або від руки розбірливим почерком.
Відповідно до п.14 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (в редакції на час запровадження протоколу) Постанова відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи.  Копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Відповідно до пункту 3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 в редакції на час запровадження протоколу) Громадяни, які добровільно вступають на військову службу (далі - військова служба за контрактом) або призиваються, проходять обов`язковий медичний огляд у порядку, що затверджується Міністерством оборони України за погодженням із центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Пунктом 3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, в редакції на час запровадження протоколу) визначено, що Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення, яке формується в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або у паперовій формі за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560. Медичний огляд проводиться ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.  Направлення у паперовій формі реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.  Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період.
За приписами пунктів 74, 74-1 Порядку Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.  Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилається в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з урахуванням вимог пункту 74-3 цього Порядку.  Особам віком до 45 років у направленні для проходження медичного огляду зазначається про необхідність визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.  Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ними військовій частині, командиром військової частини або начальником центру рекрутингу Збройних Cил видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11, яке реєструється у письмовій формі у журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається військовозобов`язаному та резервісту під особистий підпис.  Направлення на медичний огляд військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в СБУ, а також військовозобов`язаних, які виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації в обраному ними підрозділі, органі, закладі, установі СБУ, здійснюється у порядку, визначеному Головою СБУ.  Для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування.  Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.  Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис.  Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
З наведеного вбачається, що процедурі проходження позивачем медичного огляду передує направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване в установленому порядку та підписане уповноваженою посадовою особою.
Водночас у матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу було призначено конкретну дату та час проходження військово-лікарської комісії, а також докази його неявки у визначений час без поважних причин. Надане направлення не містить відомостей про дату та час, на які призначено проходження військово-лікарської комісії, у зв`язку з чим не відповідає вимогам пункту 74-1 Порядку. Крім того, паперова форма направлення не містить придатного для зчитування QR-коду з відповідною інформацією, як того прямо вимагає Порядок.
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу було призначено конкретну дату та час проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), а також докази того, що він не з`явився у визначений час без поважних причин.
Водночас згідно довідки начальника відділу кадрів в/ч НОМЕР_1 Янківського О. №08/7268/25-Вн від 06.12.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) ДПС України з 20.03.2025 по цей час.
Згідно довідки начальника відділу кадрів в/ч НОМЕР_1 Янківського О. №08/584/26-Вн від 23.01.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) ДПС України з 20.03.2025 по цей час та приймав безпосередню участь у бойових діях у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 30.06.2025 по 24.10.2025 та з 13.11.2025 по 24.11.2025.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки:
«Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа».
Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №522/20755/16-а, від 30.09.2019 року у справі №591/2794/17, від 06.02.2020 року у справі №05/7145/16-а, від 21.05.2020 року у справі №286/4145/15-а, від 3103.2021 року у справі №676/752/17 та від 25.05.2022 року у справі №465/5145/16-а.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивача було належним чином не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, з матеріалів справи вбачається, що протокол №235 від 07.02.2025, хоча і містить повідомлення, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 18:10 07.02.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_8 , кабінет № (приймальня), проте складений у день оформлення постанови №235-1, тобто в один день з оскаржуваною постановою.
До того ж, судом встановлено, направлення на медичний огляд було видане ОСОБА_1 07.02.2025 о 18:00 год., а вже о 18.10 год. того ж дня було призначено розгляд справи про адміністративне правопорушення, що об`єктивно унеможливлювало реалізацію ним права на належну підготовку до розгляду справи, подання пояснень, доводів та клопотань, а також залучення правової допомоги.
Такими діями відповідач порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, оскільки не дотримався порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суд зазначає, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.
Неналежне повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення фактично позбавило позивача права на захист, на подання усних чи письмових пояснень, що є грубим порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.
Зважаючи на викладене, у ході судового розгляду не підтвердились висновки відповідача щодо наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, спірна постанова винесена з порушенням встановленої процедури, а тому притягнення останнього до відповідальності згідно оскаржуваної постанови є неправомірним.
Таким чином, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити у повному обсязі.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.
Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати протиправною постанову.
На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №235-1 від 07.02.2025 року, та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.
Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем не було доведено правомірності свого рішення , не було надано відповідних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем зазначеного правопорушення, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суда відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови №235-1 від 07.02.2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.
Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Щодо доводів позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. 
З наведених положень видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
В обгрунтування причин пропуску строку на звернення, представник позивача зазначає, що про постанову позивач дізнався 22.01.2026, після того як через веб ресурс «ДІЯ» йому надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження, де вказано, що підставою для відкриття вказаного виконавчого провадження є постанова N?235-1 від 07.02.2025. Постанова №235-1 від 07.02.2025 Позивачу вручена не була, оскільки складалася без його присутності, поштовим зв?язком не отримував, а тому вважає, що строк оскарження постанови N? 235-1 від 07.02.2025 слід обраховувати з 22.01.2026.
Відповідно до ч. ч.1, 3ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Як слідує з матеріалів справи, оскаржувану постанову винесено 07.02.2025 року.
Як встановлено судом, що постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дерев`янко О.В. від 15.01.2026 року відкрито виконавче провадження №79990729 на підставі постанови №235-1 виданої 07.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , де боржником зазначено ОСОБА_1 .
Позивач стверджує, що лише 22.01.2026 року дізнався про винесену постанову через веб ресурс «ДІЯ».
При цьому доказів зворотного відповідачем не надано.
З огляду на вказане, суд вважає причини пропуску строку на оскарження постанови поважними, та за можливе задовольнити клопотання позивача про їх поновлення.
Щодо розподілу судових витрат
Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Відповідно до положень частин 4, 5 статті 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 19.05.2026 року, дата складання повного судового рішення 25.05.2026 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -25.05.2026 року. 
На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.3 ст. 210-1, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -
ухвалив:
Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду з адміністративним позовом.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №235-1 від 07.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення- задовольнити. 
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №235-1 від 07.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. 
Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 );
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).
Дата складання повного тексту судового рішення 25.05.2026 року.
Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду К.К. Бенца