Справа № 161/21614/24 
Провадження № 2/161/2298/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області
в складі: головуючого судді Мазура Д.Г.,
за участі секретаря судового засідання Дручок О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, Луцька районна державна адміністрація про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, Луцької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про усунення перешкод у користуванні майном.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Романівської сільської ради народних депутатів Луцького району Волинської області № 2/14 від 04.02.1994 року, його дружині ОСОБА_3 було передано у приватну власність: земельну ділянку площею 0,30 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства; земельну ділянку площею 0,18 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку.
У 2002 році ОСОБА_3 отримала правовстановлюючий документ на земельні ділянки, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 125498 від 28.05.2002 року, площею 0,4979 га, на території с. Новокотів Романівської сільської ради Луцького району, з них: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,1859 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,3120 га. Проте інформація про земельні ділянки не була внесена до автоматизованої бази даних Державного земельного кадастру, яка була нормативно запроваджена лише з 2009 року.
Після смерті своєї дружини ОСОБА_3 , позивач з метою оформлення своїх спадкових прав звернувся до Луцької державної нотаріальної контори та подав правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельні ділянки.
У 2023 році позивач звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, як з`ясувалось, по земельній ділінці, площею 0,3120 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Новокотів Луцького району Волинської областів існує накладання (перетинання) двох інших земельних ділянок, що належать на праві власності сусідці по межі - ОСОБА_4 , а саме: земельної ділянки, площею 0,21 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722885600:04:001:0802; земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0722885600:04:001:0806.
ОСОБА_4 набула право власності на земельні ділянки на підставі рішення Романівської сільської ради Луцького району Волинської області № 1/5 від 23.04.1998 року, згідно якого останній було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,21 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 10.04.2008 року їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку.
Позивач вказує, що під час передачі земельних ділянок ОСОБА_4 Романівською сільською радою Луцького району Волинської області, Луцькою районною державною адміністрацією, Управлінням земельних ресурсів Луцького району Волинського обласного Головного управління земельних ресурсів повинні були б врахувати, те що земельна ділянка, яка знаходиться поряд вже була надана ОСОБА_3 
26.03.2024 року позивач звернувся до Підгайцівської сільської ради Луцького району, як правонаступника Романівської сільської ради, із заявою щодо погодження меж земельної ділянки площею 0,312 га в с. Новокотів, проте у відповіді на звернення йому рекомендовано звернутись до суду у зв`язку із накладанням земельних ділянок з гр. ОСОБА_4 ..
ОСОБА_4 померла у 2014 році, однак хто саме став спадкоємцем після її смерті, позивачу не було відомо. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 0,21 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722885600:04:001:0802, власником вказаної земельної ділянки є гр. ОСОБА_4 .
Позивач вказує, що зазначені обставини порушують його право власності на землю та розпорядження нею, у зв`язку з чим його порушені права підлягають судовому захисту.
22 листопада 2024 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 
21 січня 2025 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання про витребування доказів представника позивача адвоката Лащук Ю.В..
10 лютого 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 .
05 червня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання про витребування доказів представника позивача адвоката Лащук Ю.В..
30 червня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.
18 серпня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.
02 вересня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання про витребування доказів експерта Мисковця Н.О..
26 вересня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання про витребування доказів представника позивача адвоката Лащук Ю.В..
21 жовтня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області визнано обов`язковою явку представника відповідача Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області.
06 листопада 2025 протокольною ухвалою судом задоволено клопотання представника позивача адвоката Лащук Ю.В. про відмову від клопотання про проведення експертизи у справі.
10 грудня 2025 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
18 лютого 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання представника позивача адвоката Лащук Ю.В. про повернення до стадії підготовчого провадження.
18 лютого 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області змінено статус сторін по справі ГУ Держгеокадастру у Волинській області та Луцької районної державної адміністрація з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
18 лютого 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання представника позивача адвоката Лащук Ю.В. про зміну предмету позову.
10 березня 2026 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
29 листопада 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2 Луцької районної державної адміністрації в якому, не заперечує проти задоволення позовних вимог та при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Зокрема, вказує, що ОСОБА_3 у 2002 році правомірно набула права власності на земельну ділянку, проте у зв`язку з накладанням інших земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_4 , позивач не може реалізувати свої права. ОСОБА_4 перед здійсненням державної реєстрації права власності на земельні ділянки зобов`язана перевірити інформацію про наявність раніше оформлених прав на відповідні земельні ділянки. Таким чином, зазначає, що саме підписання Луцькою районною державною адміністрацією державного акту на право власності на землю, не могли призвести до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав позивача, а від так, поведінка суб`єкта владних повноважень не може вважатись неправомірною.
05 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 3 Головного управління Держгеокадастру у Волинській області,в якому позовні вимоги заперечують повністю, просять відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивачем до позову додано Технічну документацію зі складання державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,4979 га, розташовану в с. Новокотів Романівської сільської ради Волинської області, яка не містить матеріали польових геодезичних робіт. Розробником документації була Луцька регіональна філія Волинського регіонального центру Державного земельного кадастру, також відсутні належні та допустимі докази щодо факту перетину земельних ділянок в матеріалах справи відсутні. Звертає увагу, що у позовній заяві ОСОБА_1 жодним чином не наведено, які права позивача було порушено саме Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, відтак вважають себе неналежним відповідачем у справі.
04 березня 2026 на адресу суду надійшли пояснення від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області схожі за своїм змістом, котрі були викладені у відзиві. При вирішенні спору покладаються на розсуд суду.
Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лащук Ю.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримують, просять задовольнити у повному обсязі.
В матеріалах справи міститься заява від відповідача 1 Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про розгляд справи за відсутності представника.
Відповідач 2 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв на адресу суду не надходило.
Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, при вирішення спору покладаються на розсуд суду.
В матеріалах справи міститься заява від представника третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Луцької районної державної адміністрації, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Романівської сільської ради народних депутатів Луцького району Волинської області № 2/14 від 04.02.1994 року дружині позивача ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,30 га з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, та земельну ділянку площею 0,18 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Актом погодження меж з суміжними землевласниками від 14.12.2000 року встановлено, що при погодження меж землевласності ОСОБА_3 не виникло непорозумінь, всі непорозуміння, які виникнуть надалі будуть вирішуватись Романівською сільською радою. Також затверджено кадастровий план земельної ділянки.
У 2002 році ОСОБА_3 було зроблено технічну документацію зі складання державного акта на право приватної власності гр. ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0, 4979 га, розташованої в с. Новокотів Романівської сільської ради Луцького району Волинської області.
Згідно супровідного листа №170 від 08.04.2002 року Відділ земельних ресурсів Луцького району передав технічну документацію для розгляду і затвердження. Також вказано, що обмежень та обтяжень на використання земельної ділянки немає.
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 125498 від 28.05.2002 року, площею 0,4979 га, на території с. Новокотів Романівської сільської ради Луцького району, яка складається з земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,1859 га та ведення особистого селянського господарства - 0,3120 га належить ОСОБА_3 .
Згідно висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Луцької райдержадміністрації погоджено та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 4979 га, розташованої в с. Новокотів Романівської сільської ради Луцького району Волинської області ОСОБА_3 ..
Дана обставина в судовому засіданні сторонами визнана і не оспорюється.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Романівської сільської ради Луцького району 06.08.2014 року
Згідно заповіту від 19.09.2008 подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на випадок своєї смерті заповіли належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 разом із земельною ділянкою площею 0,4979 га, що знаходиться в с. Новокотів Луцького району Волинської області заповіли сину ОСОБА_5 , а у разі смерті смерті одного із подружжя першим усе належне йому майно переходить у власність іншого з подружжя, який його пережив. Таким чином ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до заповіту.
Суд встановив, що у 2023 році позивач звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Ним було встановлено, що по земельній ділянці, площею 0,3120 га, що розташована в с. Новокотів Луцького району Волинської області існує накладання (перетинання) двох інших земельних ділянок, що належать на праві власності сусідці по межі - ОСОБА_4 , а саме: земельної ділянки, площею 0,21 га, кадастровий номер 0722885600:04:001:0802; земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885600:04:001:0806.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до відповідної землевпорядної організації із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж належної йому земельної ділянки в натурі (на місцевості). За результатами виконання зазначених робіт було складено відповідну технічну документацію. Із наданих документів убачається, що виготовлення технічної документації та встановлення меж земельної ділянки позивача здійснювалося з метою належного оформлення права власності та усунення існуючих розбіжностей, однак у процесі виконання зазначених робіт було встановлено факт накладення меж суміжних земельних ділянок.
З технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,4600 розташовану в с. Новокотів Романівської сільської ради Луцького району, вбачається, що ОСОБА_4 розпочала процес оформлення прав власності на свої земельні ділянки лише у 2007 році.
10 квітня 2008 ОСОБА_4 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №286784 площею 0,2500 га та Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №286783 площею 0,2100 га, що розташовані в с. Новокотів Луцького району Волинської області.
Судом встановлено, що первісний власник спірних земельних ділянок ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з цим, з метою належного з`ясування кола учасників справи та забезпечення розгляду спору з урахуванням правонаступництва, судом було витребувано спадкову справу, відкриту після її смерті.
З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_2 , яка відповідно є її правонаступником щодо майнових прав та обов`язків, у тому числі й щодо спірних земельних ділянок. 
Разом з тим, судом встановлено, що прийнявши спадщину у встановленому законом порядку, вказана особа не здійснила належного оформлення своїх прав на спадкове майно, зокрема не отримала правовстановлюючих документів та не провела державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки. 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо відповідних об`єктів вбачається, що стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами 0722885600:04:001:0806 та 0722885600:04:001:0802 відсутні відомості про зареєстроване право власності, що свідчить про відсутність зареєстрованого власника таких земельних ділянок у встановленому законом порядку. Таким чином, станом на час розгляду справи право власності на зазначені земельні ділянки у встановленому законом порядку за нею не зареєстровано.
При цьому суд зазначає, що факт прийняття спадщини свідчить про набуття особою відповідних прав та обов`язків, однак відсутність державної реєстрації права власності не спростовує її статусу правонаступника у спірних правовідносинах та не перешкоджає розгляду даної справи по суті.
Як вбачається з наданих суду доказів, зокрема технічної документації із землеустрою, кадастрових планів та інших матеріалів справи, має місце накладення меж земельних ділянок сторін. 
Згідно з викопіюванням з кадастрової карти села Новокотів, у графічному матеріалі відображено земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 , при цьому з аналізу вказаного викопіювання вбачається, що межі зазначеної земельної ділянки частково накладаються на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_4 , що свідчить про наявність перетину (накладення) суміжних земельних ділянок.
Крім того, у матеріалах справи міститься акт обстеження земельної ділянки від 13.11.2025 року, підписаний представниками Підгайцівської сільської ради. Відповідно до зазначеного акта, за результатами проведеного обстеження встановлено факт накладення частин двох земельних ділянок, що належать ОСОБА_4 , на земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_1 .. Як зазначено в акті, причиною такого накладення є невірне координування меж суміжних земельних ділянок під час виготовлення технічної документації із землеустрою.
Рішенням державного кадастрового реєстратора від 06.11.2025 року за результатами розгляду заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру ОСОБА_1 відмовлено у внесенні таких відомостей. Підставами для відмови зазначено невідповідність поданого електронного документа встановленим вимогам, а також встановлення факту розташування в межах земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, що свідчить про накладення (перетин) земельних ділянок.
Суд також враховує, що позивачем було вжито заходів для врегулювання спірних правовідносин у позасудовому порядку. Зокрема, з метою встановлення фактичних меж земельних ділянок та усунення наявних розбіжностей позивач звертався до відповідних органів та спеціалістів.
Крім того, представниками Підгайцівської сільської ради, яка є відповідачем у справі, було здійснено обстеження спірних земельних ділянок із виїздом на місце їх фактичного розташування, за результатами якого складено відповідний акт. Вказаним актом підтверджено наявність накладення меж суміжних земельних ділянок, що додатково свідчить про обґрунтованість доводів позивача.
Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих приписів правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Зазначені норми права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.
Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.
За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Правилами частини першої статті 81ЗК України визначено такі способи набуття права власності на земельні ділянки: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Згідно зі статтею 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
У частинах другій, третій статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини першої статті 21Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
Відповідно до частини першої статті 22 ЗК Української РСР 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
На підставі статті 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
За змістом частини 2 статті 152 ЗК України 2001 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Після 02 квітня 2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року № 449 обов`язковим реквізитом державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою став кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Згідно зі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Спір про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52)).
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо меж суміжних земельних ділянок, який виник у зв`язку з їх накладенням. Зокрема, факт накладення підтверджується технічною документацією із землеустрою, викопіюванням з кадастрової карти, рішенням державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином земельних ділянок, а також актом обстеження земельної ділянки від 13.11.2025 року.
При цьому суд враховує, що причиною виникнення такого накладення є невірне координування меж земельних ділянок під час виготовлення технічної документації, що призвело до порушення прав позивача, як власника земельної ділянки. Наявність накладення фактично унеможливлює належне користування та розпорядження земельною ділянкою позивача, що свідчить про порушення його прав та законних інтересів.
Також при задоволенні позовних вимог суд враховує, що позивачу земельна ділянка була передана в приватну власність раніше ніж його сусідці ОСОБА_4 і оспорюваним рішенням Романівської сільської ради Луцького району Волинської області було затверджено технічну документацію, якою було визначено конфігурацію і площу земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача.
Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Враховуючи, що спірна земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку позивача за координатами поворотних точок чим порушується право власності позивача на її земельну ділянку, то позов в частині решти позовних вимог теж підлягає задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 969,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 258 - 260, 263 - 265 ЦПК України , суд, 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, Луцька районна державна адміністрація про усунення перешкод у користуванні майном - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Романівської сільської ради Луцького району Волинської області №1/5 від 23.04.1998 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», в частині щодо передачі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,21 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №286783, виданого на ім`я ОСОБА_4 10 серпня 2008 року на земельну ділянку, площею 0,21 га, кадастровий номер 0722885600:04:001:0802.
Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №286784, виданого на ім`я ОСОБА_4 10 серпня 2008 року на земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885600:04:001:0806.
Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок площею 0,21 га, кадастровий номер 0722885600:04:001:0802 та площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885600:04:001:0806, що знаходяться в межах села Новокотів, Луцького району Волинської області.
Стягнути солідарно з відповідачів Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок, по 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 50 копійок з кожного відповідача.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Дата складення повного рішення 06 травня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач 1: Підгайцівська сільська рада Луцького району Волинської області, адреса місцезнаходження: Волинська обл., Луцький р-н, с. Підгайці, вул. Шкільна, б. 30, ЄДРПОУ 04332331.
Відповідач 2: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, б. 67, ЄДРПОУ 39767861.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Луцька районна державна адміністрація, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Ковельська, б. 53, ЄДРПОУ 04051425.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Д.Г. Мазур