ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/4124/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 

за участі: 
секретаря судового засідання: Туренко К.М.
представника позивача Манухіної Н.В.
представника відповідача Момот О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 в адміністративній справі №340/4124/25 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» 
до Головного управління ДПС у Кіровоградській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
- №00073250702 від 12.06.2025 р., прийнятого Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині збільшення податкового зобов`язання на 7 990 488,00 грн та 1 997 622,00 грн штрафних санкцій;
- №00073270702 від 12.06.2025 р., прийнятого Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 5 451 600,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 14.04.2025 по 09.05.2025 службовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АОИЛ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 21.07.2022 р. по 31.12.2024 р. та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування за період з 21.07.2022 р. по 31.12.2024 р. За результатами проведеної перевірки було складено акт №6132/11-28-07-02/44856476 від 16.05.2025 документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Не погодившись із висновками, викладеними а акті №6132/11-28-07-02/44856476 від 16.05.2025, ТОВ «АОИЛ» подало заперечення. На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято 12.06.2025 податкові повідомлення-рішення: №00073270702, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 5 451 600,00 грн, та №00073250702, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 7 990 488,00 грн та 1 997 622,00 грн штрафних санкцій. Позивач зазначив, що усі первинні документи, які відповідно до чинного законодавства, підтверджують вчинення операцій між ТОВ «Сангрейс» та ТОВ «АОИЛ», були надані відповідачу під час перевірки, а саме: договір поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 р.; видаткові накладні; договір №0112/24 від 01.12.2024 р. про перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, ТТН, акти приймання передачі наданих послуг; банківські виписки (розрахунки проведені в повному обсязі). Позивач зазначив, що між ТОВ «АОИЛ» та ТОВ «Сангрейс» було укладено договір №0112/24 від 01.12.2024 про перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні. Зауважив, що відповідно у ТТН міститься інформація про різні автомобілі і водіїв, а також зазначено адресу відвантаження товару, Чернігівська область, Городянський район, с. Хоробичи, вул. Амосова. Також вказав, що ТОВ «АОИЛ» жодним чином не пов`язаний договірними відносинами із контрагентами постачальників (продавців). На переконання позивача, перевірки по ланцюгу постачання контролюючим органом контрагентів-постачальників, самі по собі не спростовують реальність здійснення господарських операцій саме між ТОВ «АОИЛ» та ТОВ «Сангрейс», оскільки стосуються виключно діяльності останнього та його взаємовідносин з контролюючим органом. Недотримання ТОВ «Сангрейс» податкової дисципліни має правові наслідки саме для ТОВ «Сангрейс», оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Позивач також зазначив, що рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №7229 від 07.02.2025 та рішення №12198 від 11.03.2025 про відповідність платника податку на додану вартість ТОВ «Сангрейс» критеріям ризиковості платника податку на підставі п.8 Критеріїв ризиковості платника податку, були прийняті після здійснення господарської операції з постачання товару між ТОВ «АОИЛ» та ТОВ «Сангрейс». Окремо зауважив, що всі податкові накладні від ТОВ «Сангрейс» зареєстровані в ЄРПН, що, на думку позивача, є підтвердженням реальності господарської операції. При цьому, податкове законодавство не передбачає реєстрацію податкових накладних від платників, стосовно яких прийняті рішення про відповідність критеріям ризиковості платника, зокрема постановою КМУ №1165 передбачено, що реєстрація податкових накладних від «ризикового платника» підлягає зупиненню. Також, на думку позивача, наявність або відсутність ТТН та недоліків в їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, позивач вважає, що сам по собі факт наявності рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості не є підтвердженням нереальності операції з постачання товару. Окремо послався на те, що факт наявності кримінальних проваджень, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій. При цьому, відповідачем не наведено жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання недійсними правочинів позивача з контрагентами. 
Отже, позивач вважає, що відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в первинних документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №00073250702 від 12 червня 2025 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 10 012 700,00 грн, у тому числі 8 010 160,00 грн за податковим зобов`язанням та 2 002 540,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), у частині 7 990 488,00 грн за податковим зобов`язанням та 1 997 622,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №00073270702 від 12 червня 2025 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2024 року у сумі 5 451 600,00 грн.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» (м. Кропивницький, проспект Промисловий, 19, ЄДРПОУ 44856476) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, код ЄДРПОУ ВП 43995486).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити. 
В апеляційній скарзі зазначено, що Кіровоградський окружний адміністративний суд не правильно надав правову оцінку всім тим обставинам та доказам, на які ГУ ДПС у Кіровоградській області посилалося у своєму відзиві, додаткових поясненнях по суті позовних вимог тощо.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення, зокрема:
- Кіровоградським окружним адміністративним судом не було досліджено та з`ясовано питання, що стосується відомостей про суб`єкта речового права на земельну ділянку кадастровий номер якої 7421488800:02:000:0038), площа якої становить 0,9962 га, та яка розташована за адресою Чернігівська область, Городнянський район, с.Хоробичі, вул.Амосова,134, відповідно до якого право оренди землі від 18.11.2021 року належить СТОВ «ХОРОБИЦЬКЕ» (код ЄДРПОУ 45767885);
- податковий орган не погоджується із доводами Кіровоградського окружного адміністративного суду стосовно надання суду певних розрахунків щодо можливості збереження 2000 тонн насіння соняшнику в складському приміщенні за умов, що відображенні в акті перевірці та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
- судом було взято до уваги пояснення ОСОБА_1 стосовно зберігання насіння соняшника на території складу та земельної ділянки під брезентом та в біг-бегах, проте, доказів зберігання, або відповідності таким умовам складського приміщення суду платником надано не було;
- за результатами аналізу наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, встановлено факти перевезення ТМЦ одним водієм на одному транспортному засобі щоденно в прямому і зворотному напрямках протягом 10 днів поспіль, що з урахуванням часу на завантаження та розвантаження автомобіля, часу міжрейсового відпочинку водія, часу на передрейсовий технічний огляд транспортного засобу та передрейсового медичного огляду водія, часу на заправку автомобіля паливом та витрат часу руху автомобіля по заданому маршруту, свідчить про фактичну неможливість здійснення такої кількості перевезень;
- надані ТОВ «АОИЛ» до перевірки товарно-транспортні накладні, що стосуються взаємовідносин з ТОВ «САНГРЕЙС» за грудень 2024 року, не відповідають вимогам Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97 р. № 363 (зі змінами та доповненнями) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за № 128/2568, та не підтверджують факти здійснення транспортування товару, оскільки відомості, що в них вказані, є недостовірними;
- зібрана податкова інформація, що наведена в акті перевірки стосовно ТОВ «САНГРЕЙС», свідчить про неможливість здійснення вказаним суб`єктом господарювання діяльності;
- наведена інформація про наявність кримінального провадження стосовно ТОВ «САНГРЕЙС» свідчить про неможливість здійснення ним реальних господарських операцій;
- також, апелянт послався на те, що платник податків під час вибору контрагента та
укладення з ним договорів має керуватися належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з податку на додану вартість».
Товариство з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує позицію суду першої інстанції, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» подало додаткові пояснення, в яких посилається на доведеність технічної і фактичної можливість приймання товару в кількості 100 т на годину (2400 т на добу ).
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 в адміністративній справі №340/4124/25.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.04.2026 призначено справу №340/4124/25 до апеляційного розгляду у судовому засіданні об 11:00 годині 27.05.2026. 
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 14.04.2025 по 09.05.2025 посадовими особами Головного управління ДПС у Кіровоградській області на підставі направлень №1143, №1144, №1145, №1146, №1147, №1148, №1149, №1150, №1151, №1152 від 11.04.2025 р., №1317 від 28.04.2025 р. (а.с.165-175, 197-207, Т.1) та відповідно до наказів №288-п від 19.03.2025, проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 21.07.2022 р. по 31.12.2024 р. та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.07.2022 р. по 31.12.2024 р., за результатами якої складено акт №6132/11-28-07-02/44856476 від 16.05.2025 р., висновками якого є порушення ТОВ «АОИЛ», зокрема:
- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 8 010 160,00 грн за наступні звітні періоди: за 2023 рік на суму 19 672,00 грн, за 2024 рік на суму 7 990 488,00 грн;
- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) (рядок 21 Деклараціх) за грудень 2024 року у складі 5 451 600,00 грн.
Орган доходів і зборів, визначаючи ТОВ «АОИЛ» грошові зобов`язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість, вказує на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Сангрейс», оскільки первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів між ТОВ «АОИЛ» та ТОВ «Сангрейс».
На підставі акта перевірки №6132/11-28-07-02/44856476 від 16.05.2025 ГУ ДПС у Кіровоградській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- №00073250702 від 12.06.2025, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 10 012 700,00 грн, у тому числі 8 010 160,00 грн за податковим зобов`язанням та 2 002 540,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); 
- №00073270702 від 12.06.2025 р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2024 року у сумі 5 451 600,00 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «АОИЛ» (Покупець) та ТОВ «Сангрейс» (Постачальник) було укладено договір поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 р. за умовами якого Постачальник зобов`язався передати Покупцю у власність сільськогосподарську продукцію – насіння соняшника.
З огляду на специфікацію №1 до договору поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 р. від 16.12.2024 р., насіння соняшнику в кількості 2 000 т. на загальну суму 44 400 000,00 грн постачається на умовах FCA склад продавця. 
За договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 р. ТОВ «АОИЛ» у грудні 2024 року придбало у ТОВ «Сангрейс» насіння соняшнику у кількості 2 000 т. на суму 44 391 600,00 грн, у тому числі ПДВ – 5 451 600,00 грн., що підтверджується видатковими та податковими накладними.
За договором №0112/24 про перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні від 01.12.2024 р., укладеним між ТОВ «АОИЛ» (Замовник) та ТОВ «Темп Авто Групп» (Перевізник), Перевізник зобов`язався доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому Замовником (Вантажовідправником) вантаж з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачеві вантажу).
На виконання договору №0112/24 від 01.12.2024 р. ТОВ «Темп Авто Групп» здійснено перевезення насіння соняшнику від вантажовідправника ТОВ «Сангрейс» (пункт навантаження: Чернігівська область, Городянський район, с. Хоробичі, вул. Амосова) до замовника ТОВ «АОИЛ» (пункт розвантаження: Кіровоградська область, м. Кропивницький, проспект Промисловий, 19), що підтверджується товарно-транспортними накладними та актами здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг).
Транспортні засоби, відображені у товарно-транспортних накладних, зафіксовані у Журналі відвантажувань на вантажі, що ввозяться і вивозяться через автомобільні ваги, за 2024 р. насіння соняшнику - грудень 2024 року.
Оплату вартості товару здійснено позивачем у безготівковому порядку, що підтверджується банківськими виписками. 
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що господарська операція з ТОВ «Сангрейс» безпосередньо була пов`язана з господарською діяльністю ТОВ «АОИЛ»; дослідженими судом первинними документами підтверджено факт наявності у користуванні ТОВ «Сангрейс» складського приміщення та земельної ділянки за адресою: Чернігівська область, Городнянський район, с. Хоробичі, вулиця Амосова, 134; ТОВ «Сангрейс» надано докази на підтвердження понесення витрат із обробітку землі, збирання врожаю, придбання сіялки; твердження відповідача щодо не декларування ТОВ Сангрейс» у 2024 році придбання електроенергії, послуг газо- чи водопостачання, відшкодування комунальних послуг, охорони тощо, саме по собі не свідчить про відсутність господарських операцій за договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 р., аналогічно не є підтвердженням нереальності відповідної господарської операції і відсутність у ТОВ «Сангрейс» витрат на послуги елеватора (в частині зберігання, очищення й сушіння) та витрат, пов`язаних з проведенням сушіння та очищення власними силами; можливе недотримання перевізником ТОВ «Темп Авто Групп» умов праці водіїв може мати негативні наслідки виключно для перевізника, проте це, на думку суду першої інстанції, не свідчить про нереальність господарської операції за договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024; наявність недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій позивача з його контрагентом, а тому, транспортування товару за договором поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 підтверджується належними доказами; стосовно того, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна інформація щодо кримінального провадження №72023161000000040 від 19.12.2023 р. за ч.2 ст.212 КК України, фігурантом у якому ТОВ «Сангрейс», суд зазначив, що сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності вироку, не може беззаперечно свідчити про порушення норм податкового законодавства.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також контролюючим органом не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ним розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п. 44.2 ст. 44 ПК України).
Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 ПК України передбачено, що платниками податку на прибуток-резидентами є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
В силу положень п. 135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно, починаючи з 1 січня 2015 року податок на прибуток розраховується виходячи із бухгалтерського фінансового результату у вигляді різниці між отриманими підприємством доходами та понесеними ним витратами протягом звітного періоду згідно національними положеннями (стандартів) бухгалтерського обліку (далі по тексту - НП(С)БО) чи міжнародними стандартами фінансової звітності (далі по тексту МСФЗ), відкоригованого на різниці, передбачені ПК України, як то амортизаційні різниці, різниці, які виникають при формуванні резервів (забезпечень), різниці, які виникають під час здійснення фінансових операцій.
Порядок формування доходів і витрат в бухгалтерському обліку регулюється Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 Дохід та 16 Витрати (далі - П(с)БО 15іП(с)БО 16), що затверджені наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та від 31.12.1999 №318.
За змістом п. 5, 7, 8 і 21 П(с)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.
Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.
Згідно з п. 5 9 П(С)БО 16, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
В п. 10 30 цього П(С)БО наведений склад витрат, що їх має обліковувати підприємством за їх наявності в бухгалтерському обліку, зокрема, до складу витрат юридичної особи включаються витрати на собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка, у свою чергу, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються, в тому числі прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. "а" п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до норм п.201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV).
Відповідно до ст. 1 цього Закону, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
За змістом ч. 1 та 2 ст.9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У свою чергу, згідно ч. 3 ст. 9 Закону №996-ХІV інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства та положень вбачається, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції, та у разі, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Право платника податку на формування податкового кредиту виникає лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, відповідно, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина підлягає перевірці судом.
Так, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Отже, наслідки для податкового обліку створює лише дійсний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкової вигоди, та законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції але критерієм можливості відображення операцій у податковому обліку є забезпечення підтвердження фактичного їх здійснення на підставі наявних доказів, які дають змогу зробити обґрунтований висновок про те, що витрати фактично понесені, а поставка товарів (робіт, послуг) відбулася. Відтак, первинні документи мають містити достатній обсяг інформації щодо змісту та суті спірних операцій, розкривати їх господарську доцільність.
Наведене вище узгоджується із правовими висновками, сформованими Верховним Судом у постанові від 01.02.2023 у справі №160/37/22, у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17, від 26.02.2019 у справі №826/1536/18, від 11.12.2018 у справі №804/6942/16, та у постановах від 21 лютого 2023 року по справі №820/4281/18 та від 12 квітня 2023 року по справі №807/2118/16.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
У вказаному рішенні Велика Палата звернула увагу, що відповідно до положень статті 90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Отже, суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, провести всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод. Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
Так, матеріалами справи підтверджено, що за період з 21.07.2022 року по 31.12.2024 року ТОВ «АОИЛ» задекларовано в рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» у сумі 3 164 767 312 грн., в тому числі: за 2022 рік у сумі 33 765 720 грн., за 2023 рік у сумі 1 129 508 972 грн., за 2024 рік у сумі 2 002 492 620 грн.
Перевіркою відображених у рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» показників за період з 21.07.2022 року по 31.12.2024 року встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій із реалізації олії соняшникової, макухи соняшникової, лушпиння соняшнику, соапстоку, фузу олійного, послуг оренди нерухомого майна, послуг зберігання, послуг переробки давальницької сировини.
Перевіркою визначення задекларованих ТОВ «АОИЛ» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 21.07.2022 року по 31.12.2024 року встановлено їх заниження у сумі 44 391 600 грн. за 2024 рік.
Так, під час перевірки було встановлено, що на порушення п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5, п.21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, внаслідок неправомірного визначення показника по рядку 2240 «Інші доходи» Звіту про фінансові результати (форма № 2-м) та невідображення у складі доходу вартості безоплатно одержаного товару (насіння соняшнику) невідомого походження по взаємовідносинах з ТОВ «САНГРЕЙС» (код ЄДРПОУ 42454066) за 2024 рік на суму 44 391 600 грн. Вищезазначене порушення призвело до заниження ТОВ «АОИЛ» фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності та об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 44 391 600 грн., внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 7 990 488 грн. за 2024 рік.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ТОВ «АОИЛ» мало взаємовідносини з підприємством – контрагентом ТОВ «САНГРЕЙС» та документально оформило господарську операцію з вказаним контрагентом з придбання насіння соняшнику за грудень 2024 року на загальну суму 44 391 600 грн.
З урахуванням фактів, що були встановлені при проведенні даної перевірки, та відображених в акті перевірки, не підтверджено можливість здійснення контрагеном - постачальником ТОВ «САНГРЕЙС» за грудень 2024 року господарських операцій з постачання ідентифікованого товару (насіння соняшнику) у зв`язку із відсутністю факту (джерела) їх законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва (відсутнє дійсне формування активу), не підтвердженням (переміщення товару), зберігання, навантаження, відвантаження, за відсутності основних засобів, відсутність придбання супутніх товарів і послуг, необхідних для здійснення господарської діяльності, без залучення стороннього персоналу, що свідчить про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань ТОВ «САНГРЕЙС» з реалізації ідентифікованих товарів на адресу ТОВ «АОИЛ».
Так, судом встановлено, що відповідно до даних заяв про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (ф. № 20-ОПП), поданих ТОВ «САНГРЕЙС» до контролюючого органу, платником було задекларовано склад за адресою: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Хоробичі, вул. Амосова, буд. 134 (починаючи з 21.06.2024) та елеватор за адресою: Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, м. Долинська, вул. Чумацький шлях, буд. 19 (починаючи з 30.11.2024), що експлуатуються на праві короткострокового користування, оренди або найму.
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (задекларованого ТОВ «САНГРЕЙС» як склад): зареєстровано об`єкт нежитлової нерухомості – склад, загальною площею 456,9 м2, який перебуває з 01.11.2019 року у власності фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
При цьому, суд зазначає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформація щодо надання власниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вищевказаних об`єктів оподаткування в оренду ТОВ «САНГРЕЙС», відсутня.
Відповідно до даних податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІ–IV квартали 2024 року, у звітності ТОВ «САНГРЕЙС» не задекларовано нарахування та виплату доходів фізичним особам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а доказів зворотного суду не надано, що, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про відсутність фактичниї господарських взаємовідносин щодо оренди елеватора та складу.
Також, колегія суддів зазначає, що, з матеріалами справи вбачається, що постачання товару ТОВ «САНГРЕЙС» до ТОВ «АОИЛ» у грудні 2024 року було задеклароване у загальному обсязі 2000 тонн зі складу за адресою: АДРЕСА_1 , що, на думку суду, ставить під сумнів фізичну можливість використання вказаного приміщення загальною площею 456,9 м2 для зберігання насіння соняшника в зазначеній кількості. 
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що протягом 2024 року ТОВ «САНГРЕЙС» не було надано доказів декларування придбання електроенергії, послуг газо- чи водопостачання, відшкодування комунальних послуг, охорони тощо, тобто витрат пов`язаних з реальною експлуатацією будівель, споруд чи складських приміщень.
Щодо посилання суду першої інстанції на те, що Городнянська міська рада передала ОСОБА_1 в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,9962 га (кадастровий номер 7421488800:02:0038) у АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає таке.
У судовому рішенні першої інстанції стверджується, що вказана ділянка, на якій розташована належна орендарю нежитлова будівля, була передана в суборенду ТОВ «САНГРЕЙС». Водночас матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 насправді передав ТОВ «Сапфір-Агро» в оренду нежитлове (складське) приміщення, яке в подальшому було передано в суборенду ТОВ «САНГРЕЙС».
З наведеного вбачається, що суд першої інстанції не дослідив і не з`ясував відомостей про дійсного суб`єкта речового права на цю земельну ділянку. Зокрема, поза увагою суду залишився той факт, що право оренди на вказану ділянку з 18.11.2021 року належить СТОВ «ХОРОБИЦЬКЕ» (код ЄДРПОУ 45767885). При цьому матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що СТОВ «ХОРОБИЦЬКЕ» передавало цю земельну ділянку в оренду або користування ОСОБА_1 .
Додатково суд зауважує, що зазначений склад розташований у прикордонній смузі (10 км від кордону з рф), яка перебуває під обстрілами, що унеможливлює безпечне нічне пересування вантажного транспорту та відкрите зберігання великих масивів агропродукції.
Крім цього, колегія суду не погоджується із доводами Кіровоградського окружного адміністративного суду стосовно надання суду певних розрахунків щодо можливості збереження 2000 тонн насіння соняшнику в зазначеному вище складському приміщенні за умов, що відображенні в акті перевірці та відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Так, судом першої інстанції було взято до уваги пояснення ОСОБА_1 стосовно зберігання насіння соняшника на території складу та земельної ділянки під брезентом та в біг-бегах.
Аналізуючи дане твердження, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що збереження насіння соняшнику зазвичай відбувається в ангарах, висота яких не перевищує 4 метри, в свою чергу висота насипаного зерна не повинна перевищувати 3-3,5 метри, тобто урожай повинен зберігатися якнайбільш тонким шаром. Урожай насіння соняшника не може зберігатися на відкритому повітрі, оскільки товарний соняшник повинен мати рівень вологості не більше 6-8%. Враховуючи, що технологічний період збирання урожаю соняшника серпень-вересень, а задеклароване постачання ТОВ «САНГРЕЙС» до ТОВ «АОИЛ» грудень 2024 року, зберігання насіння соняшника врожаю 2024 року потребувало спеціальних умов. Проте, доказів зберігання насіння соняшнику, або відповідності таким умовам складського приміщення позивачем суду надано не було. 
Також, відповідно до аналізу наявної податкової інформації та даних ЄРПН у період від ймовірного збору врожаю до його задекларованого постачання, судом апеляційної інстанції не було встановлено, а позивачем не доведено придбання контрагентом ТОВ «САНГРЕЙС» послуг елеватора (в частині зберігання, очищення й сушіння) та будь-яких витрат, пов`язаних з проведенням вищезазначених процесів (сушка, очищення) власними силами, що свідчили б про зберігання соняшнику та підтримання його якісних характеристик.
Стосовно перевезення сільськогосподарської продукції, суд зазначає, що за результатами аналізу наданих до перевірки та до суду товарно-транспортних накладних, встановлено факти перевезення ТМЦ одним водієм на одному транспортному засобі щоденно в прямому і зворотному напрямках протягом 10 днів поспіль, що, на думку колегії суду, з урахуванням часу на завантаження та розвантаження автомобіля, часу міжрейсового відпочинку водія, часу на передрейсовий технічний огляд транспортного засобу та передрейсового медичного огляду водія, часу на заправку автомобіля паливом та витрат часу руху автомобіля по заданому маршруту, свідчить про фактичну неможливість здійснення такої кількості перевезень.
При цьому, за інформацією з інтернет-ресурсу, відстань між пунктами навантаження: Чернігівська область, Городянський р-н, с.Хоробичи та розвантаження: Кіровоградська область, м.Кропивницький складає 498 км, приблизний час поїздки 7 годин 12 хвилин. Таким чином, один оборотний рейс, без урахування часу на навантаження та розвантаження автомобіля складає близько 14 годин 24 хвилин. Тобто, 1 оборотний рейс за добу може бути виконаний лише за умови, що водій буде працювати без обов`язкового міжрейсового відпочинку, не витрачаючи час на обід, на заправку автомобіля, на передрейсовий технічний огляд, поточне технічне обслуговування транспортного засобу тощо. При цьому, в такому режимі автомобіль та водій, згідно з інформацією з ТТН, працювали поспіль 10 днів з 16 по 25 грудня 2024 року (включно), що об`єктивно свідчить про фізичну неможливість виконання такої кількості рейсів одним водієм на одному автомобілі в реальному просторі та часі.
Крім того, суд звертає увагу, що задекларований обсяг поставки товару постачальником ТОВ «САНГРЕЙС» покупцю ТОВ «АОИЛ» у грудні 2024 року склав 2000 т, що ставить під сумнів фізичну можливість використання приміщення загальною площею 456, 9 м2 для зберігання товару в зазначеній кількості. Також для навантаження на автотранспорт насіння соняшника в кількості 2000 т необхідна відповідна техніка та достатня кількість працівників, з урахуванням, що протягом доби навантажувалися по 8 вантажних автомобілів (з 16 по 25 грудня 2024 року включно) кількість завантаженого соняшника на авто від 24050 до 25600 кілограм. При цьому, як встановлено судом, та не спростовано позивачем, на ТОВ «САНГРЕЙС» відсутня техніка для здійснення робіт з навантаження на транспортні засоби.
Наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про неможливість фізичного перевезення соняшника на адресу ТОВ «АОИЛ» саме від ТОВ «САНГРЕЙС».
Також, колегія суддів зазначає, що, як визначено умовами договору поставки №16/12-2024 від 16.12.2024 року, укладеного між ТОВ «САНГРЕЙС» та ТОВ «АОИЛ»: п.2.3 Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості після відмітки фактичних показників якості лабораторії Покупця на товарно-транспортних накладних за умови відсутності претензій за якістю з боку Продавця; п. 2.4. Кількість поставленого Товару (партії Товару) визначається за результатами зважування в Пункті розвантаження і зазначається в ТТН представником Покупця і такий результат є остаточним для врахування Сторонами; п. 2.5. Якість та кількість поставленого Постачальником Товару, визначена лабораторією Покупця, є кінцевою, що підтверджується відміткою на товарно-транспортних накладних Постачальника. Датою поставки Товару є дата приймання Товару Покупцем.
Колегія суддів, оцінюючи надані позивачем ТТН, звертає увагу, що в наданих до суду ТТН відсутні відмітки про тарування транспортного засобу, фактичну вагу прийнятого товару, відмітки лабораторії щодо фактичних показників якості товару, які могли б свідчити про реальність господарських операції з постачання товару.
Також, в порушення п.п.8.25, 8.26 глави 8 Правил № 363, в жодній з наданих до суду ТТН не проставлено час прибуття автомобіля для завантаження та розвантаження, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості перевірити реальність перевезення на адресу позивача 2000 т збіжжя в період з 16 по 25 грудня 2024 року. 
Окрім цього, в матеріалах справи наявний запит ГУ ДПС у Кіровоградській області до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (від 01.05.2025 №2419/5/11-28-07-02-03) про надання інформації з системи відеоспостереження та територіальних меж фіксування транспортних засобів та автомобільних причепів (інформація стосовно яких наведена в ТТН наданих до перевірки) щодо їх фактичного місця перебування у певний проміжок часу. У відповідь ГУ Національної поліції в Кіровоградській області листом № 47647-2025 від 08.05.2025 року (вх. номер ГУ ДПС у Кіровоградській області №99316/5 від 09.05.2025) повідомило, що відеокамерами відомчої системи відеоспостереження та відеоаналітики ГУНП в Кіровоградській області 16.12.2024 зафіксовано автомобіль з державним номерним знаком НОМЕР_2 . Автомобілі з державними номерними знаками НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 та НОМЕР_9 за період часу з 16.12.2024 по 25.12.2024 відеокамерами відомчої системи відеоспостережння та відео аналітики ГУНП в Кіровоградській області не фіксувались.
Таким чином, надані ТОВ «АОИЛ» до перевірки та до суду товарно-транспортні накладні, що стосуються взаємовідносин з ТОВ «САНГРЕЙС» за грудень 2024 року, не відповідають вимогам Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97 р. № 363 (зі змінами та доповненнями) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за № 128/2568, та не підтверджують факти здійснення транспортування товару без розумних сумнівів. 
Отже, суд погоджується з висновками контролюючого органу про непідтвердження фактичного транспортування товару (насіння соняшника), задекларованого як придбаного ТОВ «АОИЛ» у постачальника ТОВ «САНГРЕЙС» у грудні 2024 року, у зв`язку з відсутністю відповідних місць зберігання у постачальника за вказаною в ТТН адресою, а також відсутністю доказів переміщення ТМЦ саме від ТОВ «САНГРЕЙС», що свідчить лише про документальне оформлення господарських операцій без їх здійснення в реальному просторі і часі.
Стосовно наявного кримінального провадження № 72023161000000040 від 19.12.2023 року за ч.2 ст.212 КК України, слід зазначити наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДПС у Кіровоградській області було отримано лист Територіального управління Бюро Економічної Безпеки в Одеській області від 14.03.2025 року № 23,13-03-09/48/1999-25 (вх. ГУ ДПС у Кіровоградській області № 5715/5 від 17.03.2025) про те, що ТОВ «САНГРЕЙС» є фігурантом кримінального провадження № 72023161000000040 від 19.12.2023 року відкритого за ч. 2 ст. 212 КК України, що свідчить про протиправну діяльність ТОВ «САНГРЕЙС». Зокрема, «….В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 72023161000000040 від 19.12.2023 встановлено, що службовими особами ТОВ «Дунайська Логістична Група» (код ЄДРПОУ 44727731) у період 2023 року шляхом невідображення в податковій звітності підприємства безоплатно отриманої сільськогосподарської продукції ухилились від сплати податків на загальну суму 19 631 339 грн. Так, в ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Дунайська Логістична Група» у 2023 році мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Сангрейс» (код ЄДРПОУ 42454066) які полягали у реалізації сільськогосподарської продукції «пшениця» урожаю 2021 року у кількості 7 498,22 тони. Допитано у якості свідка директора ТОВ «Сангрейс» ОСОБА_3 , який в ході допиту повідомив, що згідно договору №02/11-23ПП від 02.11.2023 було реалізовано в адресу ТОВ «Дунайська Логістична Група» сільськогосподарську продукцію «пшениця» врожаю 2021 року у кількості 7 498,22 тони, зберігання сільгосппродукції здійснювалось у складських приміщеннях на території Чернігівської та Житомирської областей у тому числі у фізичної особи ОСОБА_4 . Перевезення сільськогосподарської продукції здійснювалось підприємством ТОВ «Так Бізтех» (код ЄДРПОУ 44362564) згідно договору від 02.10.2023 №51. Окрім того, допитано у якості свідка ОСОБА_4 , який в ході допиту повідомив, що ніяких послуг зі зберігання сільськогосподарської продукції для ТОВ «Сангрейс» не здійснював, та ніяких договорів не укладав. Також в ході здійснення досудового розслідування встановлено, що директора ТОВ «Так Бізтех» ОСОБА_5 згідно вироку від 11.03.2024 справа №757/8939/24-к визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України. В ході досудового розслідування директору ТОВ «Сангрейс» вручено вимогу щодо надання копій документів по взаємовідносинам з ТОВ «Дунайська Логістична Група», на виконання запиту посадовими особами підприємства надано копії документів щодо зберігання, транспортування, протокол контрольних випробувань ДП «Чернігівстандартметрологія» №1325 та ін. документи. В ході проведення аналізу наданих ТОВ «Сангрейс» документів встановлено, що протокол контрольних випробувань №1325 не видавався ТОВ «Сангрейс» а було надано іншій юридичній особі, згідно відповіді ДП «Чернігівстандартметрологія» від 27.03.2024 №449/14-07. Окрім того, згідно наданих ТОВ «Сангрейс» товарно-транспортних накладних, на підставі яких здійснювалось перевезення сільськогосподарської продукції зі складського приміщення, розташованого у м. Кропивницький до місця розвантаження розташованого у м. Одеса, та зі співставленням з інформацією, яка міститься в інформаційній підсистемі «Геопортал-Гарпун», встановлено, що автотранспортні засоби, якими перевозились ТМЦ перебували в інших регіонах України, а не в тих місцях, які зазначені в ТТН.»
Колегія суддів приймає до уваги інформацію, отриману від Територіального управління Бюро Економічної Безпеки, яка, в свою чергу, також свідчить про йомовірну протиправну діяльність ТОВ «САНГРЕЙС» та в поєднанні з іншими доказами про неможливість постачання сільськогосподарських культур у спірних звітних періодах.
За наведених обставин, на думку колегії суддів, у суду першої інстанції не було підстав для застосування принципу індивідуальної відповідальності платника податку, оскільки на противагу доводам ГУ ДПС в Кіровоградській області, позивач не довів, що він діяв з належною обачністю при виборі контрагентів та розумними заходами пересвідчився у можливості ними виконати взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами.
Підприємницька діяльність здійснюються суб`єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачливість, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента покладається на таких учасників. Належна податкова обачність, як законна передумова отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв належної обачності при виборі контрагента.
У постанові від 28.03.2024 по справі №120/7614/22 Верховний Суд звернув увагу, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів. На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку. Належна податкова обачність і добросовісність платника податків є законною передумовою отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази.
При цьому, судам слід звернути увагу на те, що за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
Свідченням належної податкової обачності є не лише подання стандартного переліку документів, але й обґрунтування мотивів вибору постачальника та пояснення обставин укладення та виконання договору з контрагентом з урахуванням звичаїв ділового обороту у відповідній сфері.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
При цьому, в першу чергу потрібно, щоб такі документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій, адже за відсутності таких документів (ненадання їх до перевірки) неможливо перевірити реальність таких операцій, правильність обчислення та сплати сум податкових (грошових) зобов`язань.
Колегія суддів критично ставиться до посилань позивача на те, що ТТН не є первинним бухгалтерським документом та зазначає, що абзацом двадцять п`ятим та двадцять шостим глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, визначено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Пунктом 11.1 Правил №363, зокрема, встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Таким чином, документи, які передбачені Правилами №363, у тому числі товарно-транспортна накладна, є документами, які підтверджують факт передавання, перевезення придбаних та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Разом з тим, наявність первинних документів є обов`язковою, але не єдиною достатньою умовою для формування податкового кредиту, оскільки виконання зобов`язання за правочином зумовлює складання й інших документів. Формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції, якщо контролюючий орган наводить доводи, які ставлять під сумнів її здійснення, зокрема доводи щодо неможливості здійснення поставок контрагентом з огляду на відсутність у нього матеріальних, трудових ресурсів для здійснення підприємницької діяльності та не відповідність при цьому номенклатури придбаних товарів номенклатурі поставлених товарів згідно з даними з Єдиного реєстру податкових накладних; епізодичну або обмежену терміном, на який припадають дати виписування документів на операцію з постачання, фінансову та податкову звітність контрагента, не відображення у цій звітності відповідних податкових зобов`язань, відсутність контрагента за місцезнаходженням. Такі доводи підлягають ретельній перевірці судом з використанням засобів доказування, передбачених нормами КАС України, в тому числі й інших, не первинних документів, складання яких передбачено законодавством або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.
Вказані висновки знайшли своє відображення у постановах Верховного Суду від 05 травня 2023 року у справі №1340/5998/18, від 08 листопада 2023 року у справі №280/4704/21, від 27 листопада 2023 року у справі №380/18276/21.
Наявність товарно-транспортної накладної та належне її оформлення є належним доказом переміщення (транспортування) товару, враховуючи, що перевезення є одним із етапів поставки. Це стосується й інших документів, які повинні супроводжувати поставку відповідно до правових норм, умов договору або загальної практики.
Зазначену правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2023 року по справі №200/12015/21.
В оскаржуваному рішенні наведено опис документів, які складалися за наслідками господарської операції позивача з ТОВ «Сангрейс» і, враховуючи наявність цих документів, судом зроблено висновок про те, що господарські операції були реальними.
Колегія суддів зазначає, що докази, на які послався суд першої інстанції на обґрунтування свого рішення, є обов`язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення господарських операцій.
У разі ж надання податковою інспекцією достатньо переконливих доводів та доказів відносно того, що насправді господарська операція контрагентом не здійснювалася, а схема взаємодії учасників господарської операції свідчить про їх недобросовісність, суд не повинен обмежуватися перевіркою формальної відповідності поданих платником документів вимогам податкового законодавства, а має оцінити усі докази у справі у сукупності та взаємозв`язку з метою виключення внутрішніх протиріч та суперечливостей між ними у процесі перевірки реального руху активів між заявленими учасниками операції.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи беззаперечних доказів щодо наявності у контрагента позивача ТОВ «Сангрейс» саме у період здійснення господарських операцій з ТОВ «АОИЛ» законних джерел походження товару (активу), логістичних, матеріальних та людських ресурсів для його вирощування, зберігання та навантаження, а також те, що факт перевезення товару спростований даними Нацполіції та дефектами ТТН, колегія суддів приходить до висновку, що висновки ГУ ДПС у Кіровоградській області про заниження податку на прибуток та безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ є повністю обґрунтованими, а оскаржувані ППР – правомірними.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Натомість, Товариством з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» не спростовано доводів Головного управління ДПС в Кіровоградській області, наведених в акті перевірки від 16.05.2025 №6132/11-28-07-02/44856476.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів приходить до висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень та відсутність підстав для їх скасування.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними, відповідно до п.1, п.2 ч.1 статті 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 16.03.2026., з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ».
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АОИЛ» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова