Справа № 757/6429/24-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівіський Ю.М 
Провадження № 22-ц/811/2772/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 квітня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: представника позивача – Гарагулі В.А.,
представника відповідача – Чайки А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

встановив:
У лютому 2024 року позивач акціонерне товариство (далі – АТ) «Українські енергетичні машини» звернувся до суду з позовом про захист ділової репутації, в якому просив: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та принижує ділову репутацію товариства, інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_1 на своїй особистій сторінці в інтернет-мережі Facebook, наступного змісту: «Як стверджують мої джерела, ОСОБА_2 , голова АТ «Українські енергетичні машини» (раніше АТ «Турбоатом»), схоже організував схему поставки українського енергетичного обладнання до РФ.»; «І те, що (не) відбувається з ремонтом, виглядає як свідомий саботаж керівництвом Турбоатому задля послаблення української енергосистеми. Бо як інакше назвати блокування тендера на поставку ідентичного обладнання для ремонту другого енергоблоку Хмельницької АЕС?»; «Українська компанія, схоже, намагається/намагалась поставити енергообладнання російській, попри санкції і повномасштабну агресію. Паралельно компанія відмовляє у поставці такого ж обладнанням нашим, українським АЕС…», та спростувати таку інформацію у спосіб, найбільш близький до способу її поширення, шляхом розміщення на своїй персональній сторінці в інтернет-мережі Facebook офіційного спростування, зазначивши, що така інформація є недостовірною і не відповідає дійсності.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на особистій сторінці в інтернет-мережі Facebook ОСОБА_1 , який є народним депутатом Верховної Ради України, в стверджувальній формі, як доведений факт, сповістив необмеженому колу осіб обставини, що не відповідають дійсності та відверто спрямовані на приниження ділової репутації, зниження престижу та підрив довіри до АТ «Українські енергетичні машини».
Так, відповідач у своєму дописі зробив безпідставний та не підтверджений жодним доказом, окрім «анонімних джерел», висновок, що: «Як стверджують мої джерела, ОСОБА_2 , голова АТ «Українські енергетичні машини» (раніше АТ «Турбоатом»), схоже організував схему поставки українського енергетичного обладнання до РФ.»; «І те, що (не) відбувається з ремонтом, виглядає як свідомий саботаж керівництвом Турбоатому задля послаблення української енергосистеми. Бо як інакше назвати блокування тендера на поставку ідентичного обладнання для ремонту другого енергоблоку Хмельницької АЕС?»; «Українська компанія, схоже, намагається/намагалась поставити енергообладнання російській, попри санкції і повномасштабну агресію. Паралельно компанія відмовляє у поставці такого ж обладнанням нашим, українським АЕС…».
Зазначає, що вказаного змісту інформація, поширена відповідачем, є такою, що не відповідає дійсності, принижує та завдає шкоди діловій репутації АТ «Українські енергетичні машини». 
В заперечення такої інформації доводить, що до початку повномасштабного вторгнення держави-агресора на територію України позивач працював з російським ТОВ «КомплектЕнерго», поставляючи обладнання – запчастини до деяких російських енергетичних об`єктів, однак, вже починаючи з 2010 року, позивач активно впроваджував програму імпортозаміщення – заміну російського обладнання на українське на вітчизняних електростанціях, а з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України – з 24.02.2022 року, для підприємства стало принциповим припинення будь-яких відносин з резидентами країни-агресора, тому з того часу позивач не поставляв, не поставляє і навіть не має наміру в подальшому поставляти обладнання власного виробництва на територію рф, відтак, виконання укладених до 2022 року контрактів з російськими замовниками було одразу зупинено, а кредиторська заборгованість перед російськими компаніями була списана в дохід АТ «Українські енергетичні машини».
ОСОБА_2 є генеральним директором АТ «Укренергомашини», як наслідок, звинувачення його в організації схеми поставки українського енергетичного обладнання до рф завдає безпосередньої шкоди позивачу.
Додає, що позивач не саботує та не відмовляє українським АЕС в поставці обладнання власного виробництва, вказана інформація є відвертою брехнею і провокацією, а навпроти, приймає активну участь в процедурі тендерних закупівель, які оголошуються АТ «Національна атомна енергетична компанія «Енергоатом», в структуру якої входять всі українські атомні електростанції, і все це відбувається не дивлячись на те, що замовник – АТ «НАЕК «Енергоатом» має значну кредиторську заборгованість перед позивачем за попередньо поставлене турбінне обладнання.
Також, зазначає, що позивач оскаржував порушення замовником законодавства в сфері публічних закупівель і, як наслідок, замовника зобов`язано було внести зміни до тендерної документації та усунути дискримінаційні умови тендеру, проте, таке рішення замовником не виконане.
Звертав увагу на наявність судових процесів з цього приводу та ухвалення Київським окружним адміністративним судом рішення на користь Антимонопольного комітету України, рішення якого не виконував замовник.
Вважає, що рішення Антимонопольного комітету України від 14.12.2022 року та від 10.08.2023 року, а також рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 року у справі №320/3428/23 прямо та беззаперечно спростовують доводи відповідача про те, що АТ «Українські енергетичні машини» «блокує» тендери на поставку обладнання для ремонту енергоблоків Хмельницької АЕС, а відтак, поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності. Просив позов задовольнити. 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач АТ «Українські енергетичні машини», просив його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач звертає увагу, що відповідно до ст.ст.91, 94, 277, 299 ЦК України, право на недоторканість своєї ділової репутації мають не лише фізичні, але й юридичні особи, і право на спростування недостовірної належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб`єктом як спосіб судового захисту свого права. 
Вказує, що після публікації відповідачем неправдивого допису в мережі Інтернет у позивача спостерігаються негативні тенденції, а саме: втрата довіри працівників до його керівництва; недовірливе ставлення до позивача його багаторічних ділових партнерів, у тому числі, закордонних (європейських) підприємств, для яких позитивна ділова репутація партнера є одним з найважливіших факторів здійснення та розвитку бізнесу (співпраці); необхідність проведення дій, спрямованих на спростування серед ділових партнерів недостовірних даних, розміщених відповідачем, що також знижує рівень ділової репутації. 
Вважає, що інформація, поширена відповідачем, є такою, що не відповідає дійсності, принижує та завдає шкоди діловій репутації АТ «Українські енергетичні машини».
За позицією позивача, вказане підтверджується висновком експерта Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» №322, складеного 29.04.2024 року за результатами проведення лінгвістичного експертного дослідження інформації, розміщеної ІНФОРМАЦІЯ_1 на особистій сторінці в інтернет-мережі Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 допис від 13.12.2023) ОСОБА_3 . 
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги вказаний висновок експерта і дійшов помилкового висновку про те, що оспорювана позивачем інформація містить оціночні судження.
В судове засідання апеляційного суду 07.04.2026 року обидві сторони з`явились.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 17.04.2026 року о 12:00.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що оспорюваною в даній справі є інформація, яку 13.12.2023 року відповідач ОСОБА_1 розмістив на особистій сторінці в інтернет-мережі Facebook, наступного змісту: «Як стверджують мої джерела, ОСОБА_2 , голова АТ «Українські енергетичні машини» (раніше АТ «Турбоатом»), схоже організував схему поставки українського енергетичного обладнання до РФ.»; «І те, що (не) відбувається з ремонтом, виглядає як свідомий саботаж керівництвом Турбоатому задля послаблення української енергосистеми. Бо як інакше назвати блокування тендера на поставку ідентичного обладнання для ремонту другого енергоблоку Хмельницької АЕС?»; «Українська компанія, схоже, намагається/намагалась поставити енергообладнання російській, попри санкції і повномасштабну агресію. Паралельно компанія відмовляє у поставці такого ж обладнанням нашим, українським АЕС…».
ОСОБА_2 є генеральним директором АТ «Українські енергетичні машини».
Згідно довідки АТ «Українські енергетичні машини» від 01.02.2024 року №01/04-77, між ДП «НАЕК «Енергоатом» та АТ «Укренергомашини» в 2023 році були укладені наступні договори:
договір №53-129-01-23-02803 від 06.07.2023 року на постачання запасних частин до турбіни К-1000-601500;
договір №53-129-01-23-02805 від 07.07.2023 року на постачання клапану зворотнього КОС-800-1 та запасних частин до турбіни К-1000-60/1500 для Південноукраїнської АЕС;
договір №53-129-08-23-02825 від 08.08.2023 року на постачання запасних частин до турбін К-1000-60/1500 для Південноукраїнської АЕС;
договір №53-129-08-23-02806 від 07.07.2023 року на постачання діафрагми 5 ст. лівого потоку для ЦВД турбіни К-1000-60/3000 для Хмельницької АЕС;
договір №53-129-01-23-02894 від 19.12.2023 року на постачання запасних частин до турбін К-220-44 для Рівненської АЕС.
10.08.2023 року комісія Антимонопольного комітету України розглянула скаргу АТ «Укренергомашини» та прийняла рішення №12523-р/пк-пз, яким задовольнила скаргу та зобов`язала замовника, АТ «НАЕК «Енергоатом» внести зміни до тендерної документації за процедурою закупівлі «Комплект деталей ЦВТ турбіни К-1000-60/3000 для ВП ХАЕС».
Крім того, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року у справі №320/3428/23 відмовлено в задоволенні позовних вимог.
26.12.2023 року АТ «Українські енергетичні машини» звернулось до голови Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України зі скаргою про розгляд питання про порушення дисципліни народним обранцем ОСОБА_4 .
Обидві сторони надали суду висновки експертів щодо оцінки змісту оспорюваної інформації.
Згідно з висновком експерта №322 за результатами проведення лінгвістичного експертного дослідження від 29.04.2024 року, який надав позивач, у наданих на дослідження відповідно до заяви №27/143 від 18.03.2024 висловлюваннях міститься негативна інформація про АТ «Українські енергетичні машини» та його керівництво: керівництво АТ «Українські енергетичні машини» співпрацює з ворогом – Російською Федерацією; свідома бездіяльність керівництва АТ «Українські енергетичні машини» та свідоме блокування/саботування ним тендера для поставки обладнання для ремонту другого енергоблоку Хмельницької АЕС мають на меті послаблення української енергетики; АТ «Українські енергетичні машини» відмовляється допомогти українській енергетиці, зокрема постачати обладнання українським АЕС. Загалом у наданому на дослідження тексті допису ОСОБА_5 діяльність АТ «Українські енергетичні машини» та його керівництва репрезентовано як колаборантську й таку, що шкодить українській енергетиці.
Далі, за цим висновком, установлена негативна інформація виражена у формі:
а)фактичних тверджень:
-АТ «Українські енергетичні машини» співпрацює з ворогом – Російською Федерацією, організувавши поставки українського енергетичного обладнання до РФ (текстовий об`єкт №1);
-керівництво АТ «Українські енергетичні машини» свідомо блокує/саботує тендер для поставки обладнання для ремонту другого енергоблоку Хмельницької АЕС (текстовий об`єкт №2);
-АТ «Українські енергетичні машини» відмовляється допомогти українській енергетиці, зокрема постачати обладнання українським АЕС (текстовий об`єкт №3);
б) та оцінних (оціночних) суджень:
-свідома бездіяльність керівництва АТ «Українські енергетичні машини» та блокування/саботування ним тендера для поставки обладнання для ремонту другого енергоблоку Хмельницької АЕС мають на меті послаблення української енергетики (текстовий об`єкт №2);
-АТ «Українські енергетичні машини», очевидно, намагається/ намагалось поставити обладнання в РФ; АТ «Українські енергетичні машини», очевидно допомагає російському агресорові, російській енергетиці (текстовий об`єкт №3).
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 24.10.2024 року №7864/24-36, який надав суду відповідач, у фрагментах тексту ОСОБА_6 на його особистій сторінці в мережі «Facebook» від 13.12.2023 року міститься інформація, яка викладена:
-у фрагменті: «Як стверджують мої джерела, ОСОБА_2 , голова АТ «Українські енергетичні машини» (раніше АТ «Турбоатом»), схоже організував схему поставки українського енергетичного обладнання до РФ.», – у формі оціночного судження;
-у фрагменті: «І те, що (не) відбувається з ремонтом, виглядає як свідомий саботаж керівництвом Турбоатому задля послаблення української енергосистеми.» – у формі оціночного судження;
-у фрагменті: «Українська компанія, схоже, намагається/намагалась поставити енергообладнання російській, попри санкції і повномасштабну агресію. Паралельно компанія відмовляє у поставці такого ж обладнання нашим, українським АЕС…» – у формі оціночного судження.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювана інформація, висвітлена в дописі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на його особистій сторінці в інтернет-мережі Facebook, за своїм змістом є оціночним судженням, в якому розкривається тема діяльності АТ «Українські енергетичні машини» та керівництва цієї компанії, і ця інформація викладена за допомогою загальновживаної лексики, з використанням мовних конструкцій, таких як: «схоже», «як стверджують мої джерела», «виглядає як», – які виражають особисте ставлення автора допису (адресанта) до висловленої ним думки.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом з тим, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію й таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Статтею 5 Закону України «Про інформацію» (тут і далі – у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 у справі №904/4494/18).
Це означає, що достовірна інформація, тобто така, що відповідає дійсності та викладена правдиво, не може бути спростована, навіть у випадку, коли вона порушує особисті майнові права.
Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Подібні за змістом правові висновки викладені також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 грудня 2021 року в справі №905/902/20 (провадження №12-52гс21).
У частині першій статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено заборону на притягнення до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Згідно з частиною другою вказаної статті, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) під час тлумачення положень статті 10 Конвенції.
Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 08 липня 1986 року у справі «Lingens v. Austria», заява №9815/82, пункт 46, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.
Під час вирішення спору, предметом якого є захист ділової репутації шляхом спростування відомостей, що були поширені, у тому числі за допомогою мережі «Інтернет», і з метою задоволення суспільного інтересу, ключовим є чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями в інформації, що викладалася у спірній публікації, тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню (постанова Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі №918/132/20).
В даній справі поширена відповідачем інформація не містить однозначного твердження:
про факти співпраці ОСОБА_7 , голови АТ «Українські енергетичні машини», з РФ, організацію схем поставки останньому українського енергетичного обладнання в умовах воєнного стану;
про факт саботажу керівництвом Турбоатому задля послаблення української енергосистеми;
про факт намагання поставки енергообладнання росії, попри санкції і повномасштабну агресію та паралельній відмові у поставці такого ж обладнання українським АЕС.
Використані слова-фрази в спірному дописі: «схоже», «як стверджують мої джерела», «виглядає як», однозначно виражають особисте ставлення автора допису (адресанта) до висловленої ним думки і не можуть тлумачитись як фактичне звинувачення у вчиненні будь-якого діяння, оскільки відповідач про це не висловлювався в категоричній ствердній формі.
Спірні фрази є оціночним судженням і не можуть належати до стверджувальної інформації, яка наділена будь-якими фактичними даними.

Щодо доводів позивача про неврахування судом першої інстанції долученого ним висновку експерта №322 від 29.04.2024 року, яким встановлено наявність негативної інформації у вираженнях, які фактично не є предметом спору, необхідно звернути увагу, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено факту поширення відповідачем неправдивих відомостей, які б можна було визнати недостовірними та які б підлягали спростуванню на підставі статті 277 ЦК України.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» залишити без задоволення. 
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 квітня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич