П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року м. Київ

Справа № 759/10409/25
Провадження № 22-ц/824/5263/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач  Товариство з обмеженою відповідальністю«Атмосфера»
відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Вербицьким Ярославом Володимировичем, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Атмосфера» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ТОВ «Атмосфера» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що  ОСОБА_1 є власником гаражів № НОМЕР_1 , розташованих в паркінгу багатоквартирного буд. АДРЕСА_1 . Позивач просить суд стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги за період часу із 01.09.2022 року по 31.03.2024 року у розмірі 68 379,27 грн. інфляційні збитки - 7 596,49, та 3% річних в розмірі 1 908,02 грн. 
Відповідач є власником вказаних гаражів (машиномісць) в паркінгу та отримує послуги з управління паркінгом за адресою: буд. АДРЕСА_1 .
Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Атмосфера» здійснює утримання багатоквартирного будинку з паркінгом та прибудинкової території за адресою: буд. АДРЕСА_1 .
Заборгованість відповідача перед Управляючою компанією за спожиті житлово-комунальні послуги по гаражах № 4,5,6 ставить 68379,27 грн..
У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Атмосфера» заборгованість за послуги з управління паркінгом за період 01.09.2022 - 31.03.2024 по вказаних гаражах , а також стягнути суму сплаченого судового збору.
Ухвалою Сятошинського районного суду м. Києва від 17.09.2025 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року провадження у справі за позовом ОСББ «Юрковиця 7» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в частині заявлених позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості по сплаті щомісячних внесків за період часу з 01 липня 2022 року по жовтень 2024 року у розмірі 22 378, 37 грн. закрито.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року позов ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» заборгованість за надані послуги з управління паркінгом за період 01.09.2022 - 31.03.2024 (по гаражах № НОМЕР_1 за адресою:буд. АДРЕСА_1 ) в розмірі 77 883,78 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн., а всього разом 80 911 (вісімдесят тисяч дев`ятсот одинадцять) грн. 78 коп.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у зв`язку з несплатою послуг з управління паркінгу, розрахунок вказаної заборгованості відповідачем не спростований, жодних заперечень щодо розміру заборгованості суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судового розгляду, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. 
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Вербицький Я.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ТОВ «УК «Атмосфера» не надало рішення загальних зборів співвласників про обрання його управителем, не надало договору про управління багатоквартирним будинком, а тому не підтвердило право нараховувати плату за управління паркінгом.
Вказує, що між сторонами не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг або послуг з управління паркінгом, а також відсутні інші правові підстави для виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем. 
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів надання послуг саме ОСОБА_1 , а також доказів їх споживання відповідачем, проте сам факт володіння паркомісцями, на думку апелянта, не підтверджує отримання послуг від позивача.
Крім того, посилається на те, що позивач не надав платіжних інструкцій, квитанцій, чеків чи інших первинних документів, які б підтверджували реальне понесення витрат на утримання паркінгу, оплату підрядників, електроенергії чи ремонту воріт, разом з тим акти звірки та договори з підрядниками, на думку апелянта, самі по собі не підтверджують понесення витрат.
Вказує, що позивач не довів правомірність тарифу 47,68 грн за 1 кв. м, а також не підтвердив, що такий тариф був затверджений співвласниками, органом місцевого самоврядування або погоджений із відповідачем.
04 грудня 2025 року листом Київського апеляційного суду витребувано матеріали справи № 759/10409/25 з Святошинського районного суду м. Києва.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Вербицьким Я.В., на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року в цивільній справі за позовом ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2026 року справу призначено до розгляду.
30 грудня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» в якому просили рішення суду першої інстанції залишити без змін а позов без задоволення.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №425418393від 05.05.2025 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником гаражів (машиномісць) № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , за адресою буд. АДРЕСА_1 (а.с. 7-12).
Згідно з розрахунками заборгованість за послуги з управління паркінгом за період з 01.09.2022-31.03.2024 становить: по машиномісцю № 4 - 22003,39 грн,з них послуги з управління паркінгом - 18771,69, компенсаційні витрати за спожиту електроенергію 3106,30, ремонт воріт - 128,10 грн.; по гаражу № 5 - 24886,44 грн,з них послуги з управління паркінгом - 18328,15 компенсаційні витрати за спожиту електроенергію 3032.93, ремонт воріт - 3525.36 грн.; по гаражу № НОМЕР_4 - 21486.44 грн,з них послуги з управління паркінгом - 18328.15 грн., компенсаційні витрати за спожиту електроенергію 3032.93, ремонт воріт - 125.36 грн., всього 68 379,27 грн.
Позивач дійсно надає послуги з утримання багатоквартирного будинку з паркінгом за адресою: буд. АДРЕСА_1 .
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованиправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхового будинку», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхового будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані:
1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку;
2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку;
3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням;
4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм;
5) виконувати рішення зборів співвласників;
6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин;
7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку;
8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства;
9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом;
10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Частини 2 цієї статті унормовано, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Згідно частини 3 цієї статті у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку.
Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що прийняті відповідно до статуту рішення загальних зборів об`єднання з питань управління багатоквартирним будинком є обов`язковими для усіх власників квартир (нежитлових приміщень) у багатоквартирному будинку, які одночасно є співвласниками спільного майна такого будинку та зобов`язані його утримувати в силу прямої норми статті 322 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (стаття 15 Закону 2866-III).
Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів (стаття 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхового будинку»).
Згідно окремих положень статті 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхового будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів.
Статтею 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхового будинку» унормовано, що утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані виконувати рішення зборів співвласників, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, а тому у відповідача відсутній обов`язок зі сплати за надані послуги з управління та утримання паркінгу, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником паркомісць № 4, № 5 та № 6 у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , а отже є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку та зобов`язаний брати участь у витратах, пов`язаних з його належним утриманням, експлуатацією та обслуговуванням.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна такого будинку.
Крім того, відповідно до положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та брати участь у витратах на його утримання пропорційно до своєї частки співвласника.
Отже, сам по собі факт відсутності укладеного між сторонами окремого індивідуального договору не звільняє відповідача як співвласника від обов`язку брати участь у витратах на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, у тому числі паркінгу, якщо такі послуги фактично надавалися та були спрямовані на забезпечення належного функціонування відповідного об`єкта.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено наявності у нього правових підстав для здійснення управління будинком та нарахування плати за утримання паркінгу.
Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, встановив, що ТОВ «Управляюча компанія «Атмосфера» здійснювало обслуговування відповідного будинку та паркінгу, забезпечувало організацію робіт, необхідних для належного функціонування спільного майна, а також здійснювало нарахування плати за відповідні послуги. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем доказами, які були предметом дослідження суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що позивач не є належним управителем будинку, не може бути самостійною підставою для звільнення відповідача від оплати фактично наданих послуг, оскільки відповідач, будучи власником паркомісць, користується об`єктом нерухомого майна, розташованим у складі багатоквартирного будинку, а тому не може бути усунутий від участі у витратах на утримання майна, яке забезпечує можливість користування належними йому паркомісцями.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено фактичного надання послуг саме відповідачу, також є необґрунтованими. Послуги з утримання та обслуговування паркінгу за своєю природою надаються не кожному співвласнику окремо, а щодо спільного майна та об`єкта в цілому. Такі послуги полягають у забезпеченні функціонування інженерних систем, прибиранні, обслуговуванні обладнання, підтриманні належного технічного стану об`єкта, організації охорони, обслуговуванні воріт, електропостачанні місць загального користування та інших діях, спрямованих на забезпечення можливості користування паркінгом усіма власниками відповідних приміщень або машиномісць.
Тому відсутність окремого акта приймання-передачі послуг, підписаного безпосередньо відповідачем, не свідчить про ненадання послуг, оскільки характер таких послуг не передбачає їх індивідуалізованого приймання кожним співвласником окремо.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено фактичне понесення витрат на утримання паркінгу. З матеріалів справи вбачається, що позивачем були надані договори, акти наданих послуг, розрахунок заборгованості та інші документи, які у своїй сукупності підтверджують здійснення дій, спрямованих на утримання та обслуговування паркінгу, проте відповідачем, не надано належних доказів, які б спростовували факт надання таких послуг або свідчили про їх ненадання, надання не в повному обсязі чи неналежної якості.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість тарифу 47,68 грн за 1 кв. м також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Заявлений позивачем розрахунок заборгованості містить визначення періоду нарахування, об`єкта нарахування, площі відповідних паркомісць та розміру щомісячних платежів. Вказаний розрахунок був оцінений судом першої інстанції разом з іншими доказами у справі, а відповідачем не надано належного контррозрахунку, який би свідчив про неправильність визначеної позивачем суми заборгованості.
Саме по собі заперечення відповідачем розміру нарахувань без подання належних доказів їх помилковості не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Посилання апелянта на те, що у будинку не виконані технічні умови з приєднання до комунальних мереж, а позивач не є колективним споживачем комунальних послуг, колегія суддів також вважає безпідставними. Зазначені обставини не спростовують факту утримання та обслуговування паркінгу, а також не звільняють відповідача від обов`язку оплатити фактично надані послуги та понесені витрати, пов`язані з забезпеченням функціонування об`єкта, власником частини якого є відповідач.
Крім того, наявність між забудовником, постачальниками комунальних послуг або іншими особами окремих спорів щодо виконання технічних умов чи підключення будинку до мереж не є предметом розгляду цієї справи та не впливає на обов`язок відповідача як співвласника брати участь у витратах на утримання спільного майна.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач самовільно користується спільним майном, встановив шлагбаум, будку охорони, обмежує доступ до паркінгу та чинить перешкоди у користуванні паркомісцями, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у цій справі. Такі доводи стосуються інших правовідносин, зокрема можливого захисту права власності або усунення перешкод у користуванні майном, і можуть бути предметом самостійного судового розгляду за належно заявленими вимогами. У межах цієї справи предметом спору є стягнення заборгованості за утримання та обслуговування паркінгу, а не правомірність встановлення окремих елементів доступу до прибудинкової території чи паркінгу.
Крім того, відповідачем не доведено, що зазначені ним обставини повністю унеможливлювали користування належними йому паркомісцями протягом усього спірного періоду та що у зв`язку з цим послуги з утримання паркінгу не надавалися взагалі.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив складові заборгованості, зокрема компенсаційні витрати за електроенергію та ремонт воріт, також не дають підстав для висновку про незаконність рішення. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано розрахунок заборгованості із зазначенням відповідних складових, а суд першої інстанції надав оцінку доказам у їх сукупності та дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог.
При цьому апелянт, заперечуючи правильність розрахунку, не подав належних доказів, які б підтверджували інший розмір заборгованості, відсутність споживання електроенергії, непроведення відповідних робіт або неправильність розподілу витрат між власниками паркомісць.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Вербицьким Ярославом Володимировичем -залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна