Справа № 386/202/26 
Провадження № 2/386/86/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року      селище Голованівськ
Голованівський районний суд Кіровоградської області
В складі головуючого судді    Гарбуз О. С.
з участю: секретаря судового засідання  Хромей А.Р.,
представника позивача     Демарчук Н.О.,
представника відповідачки    Бойко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом направлення 06.02.2026 позовної заяви через підсистему "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка надійшла до суду 09.02.2026.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та відповідачкою 28.01.2022 в електронній формі укладено кредитний договір №6111016, за умовами якого, позикодавець надав відповідачці кредит в розмірі 20000 грн. Вказує, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 41205 грн, яка складається з 20000 грн заборгованості за тілом кредиту, 19200 грн - за відсотками на дату відступлення права вимоги, 2005 грн - за комісією, чим порушуються права та інтереси позивача, до якого перейшли права за кредитним договором, як до нового кредитора, на підставі договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 41205 грн, а також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн.
Ухвалою суду від 20.02.2026 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті; за клопотанням позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витребувано докази.
На виконання ухвали суду 24.03.2026 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшли витребувані докази.
16.03.2026 від представника відповідачки Бойко Тетяни Василівни до суду надійшов відзив на позов (а.с. 84-89), направлений до суду через підсистему "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 14.03.2026, який прийнятий до розгляду. У відзиві представник відповідачки вказала, що умови та порядок сплати тіла кредиту, процентів та комісії визначені у наступних положеннях Кредитного договору. Так, зокрема, відповідно до п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 грн, кредит надається строком на 5 днів з 28.01.2022, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 02.02.2022. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3450 грн в грошовому виразі та 11,097,732.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Так зокрема, комісія за надання кредиту становить 2200 грн та нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово. (п.п. 1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом 1250 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.2 Договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6. Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 23450 грн (п. 1.5 Договору).
Представник відповідачки звертає увагу суду на те, що в умовах Кредитного договору, зокрема у п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 містяться положення щодо розміру плати (відсотків) за користування кредитними коштами, які визначають різні ставки відсотків у випадку пролонгації Договору, зокрема:
- ставку визначену п.п. 1.5.2 Договору - 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що пропорційно тілу кредиту (20000 грн) становить - 250 грн щоденно; 
- ставку визначену п. 1.6 Договору - 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що пропорційно тілу кредиту (20000 грн) становить - 1000 грн щоденно.
Позивачем до позовної заяви долучено «Відомість про щоденні нарахування та погашення», яка містить нарахування відсотків та комісії проведенні первісним кредитором - ТОВ «Мілоан». При огляді нарахувань відображених у даному документі відповідачкою було встановлено, що за період з 28.01.2022 по 02.02.2022 (строк дії договору погоджений між сторонами) нарахування склали: 2200 грн - комісія за надання кредиту, 1250 грн - проценти за користування (250 грн протягом 5 днів) та за період з 03.02.2022 по 24.02.2022 нарахування склали: 20400 грн - проценти за користування (1000 грн протягом 20 днів та 200 грн - 2 дні).
Аналізуючи вищевказані розрахунки представник відповідачки робить висновок про те, що ТОВ «Мілоан» починаючи з 03.02.2022 здійснило нарахування процентів за ставкою не 1,25 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, як було визначено п.п. 1.5.2 Договору, а 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (за п. 1.6 Договору). Вважає, що визначення в кредитному договорі розміру процентів за відсотковою ставкою 5% та нарахування таких процентів первісним кредитором (1000 грн в день) суперечить принципу добросовісності та справедливості. ТОВ «Мілоан» як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідачка не могла оцінити належно.
Представник відповідачки зазначає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Просить суд визнати заявлений позивачем розмір процентів нарахований первинним кредитором - 19200 грн неспівмірним тілу кредиту та як наслідок відмовити у його стягненні.
Щодо вимоги про стягнення комісії (2005 грн) відповідачка також заперечує правомірність її нарахування та зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень.
Пунктом 1.5.1 Договору про споживчий кредит №6111016 від 28.01.2022 передбачено сплату комісії, пов`язаної за надання кредиту в сумі 2200 грн, яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту. Отже, комісію, нараховану первісним кредитором у розмірі 2005 грн слід вважати платою за надання послуги з обслуговування кредитної заборгованості, яка за законом повинна надаватись безоплатно, а відтак в такому випадку підстави для стягнення суми комісії за надання кредиту за нікчемною умовою договору у позивача - відсутні.
Також представник відповідачки зазначає, що разом із позовною заявою позивачем було надано квитанцію від 28.01.2022, яка не містить повної та належної інформації про отримувача коштів, його розрахунковий рахунок та інше. Вказана квитанція у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинним документом, а тому не може бути достатнім та належним доказом перерахунку коштів. Також у переліку документів, які були надані позивачем до суду відсутній будь-який первинний документ, який підтвердив би здійснення/проведення оплати за надання правничої допомоги у даній судовій справі. Окрім цього, представник відповідачки звертає увагу суду і на масовий характер аналогічних справ, типовість позовів та очевидне завищення розміру (вартості) таких послуг. Просить суд критично оцінити розмір заявлених витрат та врахувати принцип розумності, справедливості та співмірності обсягу витрат до фактичної складності справи. 
Враховуючи вищевикладене, представник відповідачки просила відмовити у задоволенні позову повністю та судові витрати залишити за позивачем.
17.03.2026 до суду від представника позивача Ушакової Марії Ігорівни до суду надійшла відповідь на відзив, направлена 17.03.2026 через підсистему "Електронний суд" в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с. 111-116), в якій зазначила, що незгода відповідачки із розрахунком заборгованості не позбавляє її можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачкою не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідачки не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.
Представник позивача вказує, що відповідно до п. 2.2.2 Договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору.
Відповідно до п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною. 
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.
Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.
Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.
Таким чином, сторонами погоджено, строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.
Таким чином, Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору.
Представник позивача звертає увагу, що умови договору про автоматичну пролонгацію строку кредитування жодним чином не завдає шкоди Позичальнику, оскільки поряд із обов`язком сплачувати відсотки в період автоматичного продовження строку кредитування, Позичальник набуває і право правомірно користуватись кредитом та правомірно не повертати його протягом такого строку.
Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.
Відповідно до п. 2.4.2 Договору якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору.
Отже, з даних умов договору вбачається, що прострочення зобов`язання та відповідальність за таке прострочення виникають у позичальника після дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. При цьому, протягом періоду, на який пролонговано договір, позичальник має правомірно не сплачувати кредитору борг та таке користування коштами не вважається простроченням.
Представник позивача також зазначає, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з умовами та правилами надання коштів в позику. Відповідачка зазначила, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Проте, вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом або відсотків річних. У справі, що розглядається, заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено.
Представник позивача зазначила, що відповідач вважає, що вимога про стягнення комісії за надання кредиту суперечить нормам закону та не підлягає задоволенню. Проте, Статті 1048 та 1054 ЦК України, містять лише загальні норми щодо кредитування. В той же час, в частині третій статті 1054 ЦК України визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким законом в даному випадку є Закон України «Про споживче кредитування» (надалі за текстом - «Закон про споживче кредитування»), яким Позивач керувався, укладаючи та виконуючи в подальшому Кредитний договір. З наведеного вбачається, що Закон про споживче кредитування безумовно та однозначно передбачає право Позивача (як Кредитодавця) на встановлення комісії за надання кредиту за Кредитним договором. Також, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачкою, що свідчить про обізнаність останньої щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором.
Щодо стягнення судових витрат представник позивача зазначає, що відповідачка не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. При цьому, сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідачки не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.
Крім того, представник позивача акцентує увагу, що договірні відносини між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатом за Договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права відповідачки у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечить правовим нормам та не зачіпає інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав відповідачки є необґрунтованими.
Також, висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, представник позивача наголошує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням стороною надавачем послуг та клієнтом, а відповідачка не вправі втручатися в ці правовідносини.
Враховуючи вищевикладене, представник позивача у відповіді на відзив просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
18.03.2026 від представника відповідачки Бойко Тетяни Василівни до суду надійшла заява про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 126-127), в якій зазначено, що вона представляє інтереси відповідачки у даній справі як адвокат на підставі Договору про надання правової допомоги №09/03/2026-1ПД від 09.03.2026 та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги АВ №1279934. В межах супроводу даної справи відповідачці надається/надано правничу допомогу, зокрема: проведено первинну консультацію, з`ясувано обставин справи; проведено юридичний аналіз позовної заяви та доданих до неї доказів; підготовлено відзив на позовну заяву, подано його до суду; підготовлено клопотання та інші процесуальні документи у справі; представлено інтереси відповідачки по справі у суді. Загальна вартість наданої правничої допомоги становить 20000 грн. Зазначені витрати є реальними, документально підтвердженими та співмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим часом та значенням справи для сторони. Враховуючи вищевикладене, представник відповідачки просить стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 
01.04.2026 від представника позивача Сердійчук Ярослави Ярославівни до суду надійшло заперечення на заяву представника відповідачки про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 149-150), в якому зазначено, що зазначений розмір витрат не відповідає складності розглянутої справи, тому що підготовка такого документу як відзив на позовну заяву не вимагало значного обсягу юридичної й технічної роботи. У мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних справ про стягнення заборгованості по кредитним договорам та нормативно-правове регулювання аналогічних спірних правовідносин не змінювалося. Підготування вищезазначеного документу по малозначній справі не потребує спеціальних знань у галузі права. Таким чином, вважає, що надані адвокатом послуги (їх обсяг) на надання таких послуг по розглянутій справі не відповідають критерію співрозмірності. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просила залишити без задоволення заяву представника відповідачки, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові та відповіді на відзив, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та покласти на відповідачку понесені позивачем судові витрати. Пояснила, що проценти за користування кредитом нараховані згідно умов договору, пролонгація договору відбулася автоматично та згідно умов договору не потребувала укладення нового договору. Комісія нарахована згідно умов договору.
Представник відповідачки Бойко Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов. Пояснила, що договір було укладено на строк п`ять днів, відповідачка дійсно отримувала кредитні кошти, однак 03.02.2022 частково погасила заборгованість за комісією в сумі 2250 грн, з яких позивачем помилково було зараховано як сплату за комісію в розмірі 195 грн, а іншу частину - як сплату за відсотками. Оскільки автоматичної пролонгації не відбулося, відсотки за користування кредитом нараховані первісним кредитором неправильно. Причини неповернення тіла кредиту відповідачкою їй не відомі. Просила відмовити в задоволенні позову та покласти на позивача понесенні відповідачкою судові витрати.
Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Судом встановлено, що 28.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою був укладений договір про споживчий кредит №6111016.
При цьому вбачається, що позичальницею під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку. Далі, за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора на веб-сайті позикодавця, який позичальниця отримала на свій фінансовий номер телефону +380964101356, підписано (акцептовано) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), графік платежів за кредитом, чим підтверджено укладення кредитного договору, отже договір про споживчий кредит №6111016 укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Істотні умови договору такі як сума кредиту, строк, процентна ставка та відповідальність за невиконання/неналежне виконання зобов`язання погоджено в Заявці до Договору, яка містить електронний підпис відповідачки одноразовим ідентифікатором.
Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією договору про споживчий кредит №6111016, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою (а.с. 24-28); копією додатку №1 до договору-графіку платежів за договором, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою (а.с. 39); копією додатку №2 до договору-паспорту споживчого кредиту від 28.01.2022, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою (а.с. 40); копією анкети-заяви на кредит №6111016, створеної відповідачкою 29.01.2022 (а.с. 41); копією погодження про надання кредиту по заяві №6111016 (а.с. 41 зворот); копією правил надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» в редакції від 17.12.2021, з якими ознайомлена відповідачка (а.с. 42-46); копією довідки про ідентифікацію з відомостями про одноразовий ідентифікатор, який направлений на номер телефону НОМЕР_1 та використаний відповідачкою для підписання кредитного договору (а.с. 46 зворот).
Відповідно до п.1.2. кредитного договору сума кредиту становить 20000 грн.
Згідно п. 1.3 кредитного договору кредит надається строком на 5 днів з 28.01.2022.
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 02.02.2022 (п.1.4 Договору).
Відповідно до п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту становить 200 грн, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово.
Проценти за користування кредитом у розмірі 1250 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору).
Відповідно до п. 2.2.2 договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору.
Відповідно до п. 2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною.
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця.
Відповідно до п. 2.3.2 Розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст. 212 ЦК України, і яка(і) полягає(ють) у наступному: а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору.
Після настання зазначених в пунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п. 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п. 1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку №1, і розміщується Кредитодавцем в особовому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення.
Пунктом 2.3.1.1. договору передбачено автоматичну пролонгацію договору на пільгових умовах на 3 дні з максимальною комісією 3%, на 5 днів з максимальною комісією 5% та на 15 днів з максимальною комісією 10%.
Пунктом 2.3.1.2. договору передбачено автоматичну пролонгацію договору на стандартних (базових) умовах, при яких Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.
Відповідно до п. 2.4.2 Договору якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору.
В додатку №1 до договору - графіку платежів зазначено, що сторони погодили термін кредитування до 02.02.2022 та визначили розмір відсотків за користування кредитом який склав 1250 грн та визначили комісію за надання кредиту в розмірі 2200 грн.
Факт надання кредитних коштів відповідачці підтверджується: копією квитанції №1898015168 від 28.01.2022 про перерахування ТОВ «МІЛОАН» згідно договору №6111016 на картковий рахунок № НОМЕР_2 кредитних коштів у розмірі 20000 грн (а.с. 47); листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.03.2026 з випискою про рух коштів, з яких слідує, що банком на ім`я ОСОБА_1 з фінансовим номером телефону НОМЕР_3 була емітована картка № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), на яку 28.01.2022 надійшли кредитні кошти у розмірі 20000 грн, номер телефону НОМЕР_1 знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с. 143-145).
Факт отримання кредиту відповідачкою визнано в судовому засіданні представником останньої, що спростовує попередню позицію з її сторони, зазначену у відзиві на позов, про недостатність доказів та недоведеність факту перерахунку кредитних коштів відповідачці.
Досліджені докази підтверджують факт отримання відповідачкою кредитних коштів та спростовують її доводи про безпідставність заявлених проти неї вимог. Відповідачкою суду не надано жодних доказів на підтвердження факту повернення кредитних коштів, і навпаки - підтверджено факт неповернення кредитних коштів, тоді як відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проаналізувавши умови кредитного договору, суд, погоджуючись з доводами позивача, приходить до висновку, що у зв`язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору щодо повернення наданих їй коштів, строк користування коштами продовжився, звідси - відбулася автоматична пролонгація стандартних (базових) умов і таке продовження не потребує додаткових дій, ні від первісного кредитора, ні від позичальниці.
Сторони кредитного договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідачка погодилась на зазначені умови.
Таким чином, первісним кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору, а саме: нараховано щоденні відсотки за користування кредитом з 29.01.2022 в розмірі 250 грн, що склало 1,25% від залишку кредиту, з 03.02.2022 - 1000 грн, що склало 5% від залишку кредиту.
Як вбачається з наданих копії акту приймання-передачі реєстру боржників для друку до договору факторингу від 26.07.2022 (а.с. 9); копії платіжної інструкції №448090005 від 26.07.2024 (а.с. 10); копії додатку №3 до договору факторингу-реєстру боржників для друку від 26.07.2024 (а.с. 10 зворот-11); копії договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 з додатками, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем (а.с. 12-21); копії акту приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с. 22), копії витягу з додатку №3 до договору факторингу-реєстру прав вимог від 26.07.20224 (а.с. 23 зворот), ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», за плату, а останнє приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 в розмірі 41205 грн.
Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» займає місце ТОВ «МІЛОАН» (як кредитора) та набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників.
Згідно п. 2.3. договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024, право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно копії розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» станом на 27.01.2026 (а.с. 6 зворот), копії розрахунку заборгованості за договором №688165857 від 26.12.2019, здійсненого ТОВ «МІЛОАН" (а.с. 8), вбачається, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 27.01.2026 у розмірі 41205 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 20000 грн та по відсоткам за користування кредитом на дату відступлення права вимоги у розмірі 19200 грн та заборгованості за комісією у розмірі 2005 грн.
Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками заборгованості, які нараховано як ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», так і позивачем згідно умов кредитного договору, про що зазначено вище.
При цьому представник відповідачки, заперечуючи про розмір заборгованості, свого розрахунку суду не подала.
Кредитний договір відповідачкою не оскаржено, а тому такий правочин є правомірним, так як відсутні підстави вважати його недійсним з підстав встановлених законом, судом такий правочин недійсним не визнавався.
Твердження представника відповідачки про необхідність зменшення розміру нарахованих відсотків за користування кредитом є безпідставними, оскільки такий розмір визначений між сторонами умовами договору та правильно нарахований первісним кредитором. На відмінну від неустойки, суд не може зменшувати нарахований згідно умов кредитного договору розмір відсотків за користування кредитом.
Також є безпідставними твердження представника відповідачки про повну сплату останньою 03.02.2022 комісії за кредитом. Як вбачається з розрахунку, наданого первісним кредитором, відповідачкою 03.02.2022 частково сплачено 2250 грн за процентами та 195 грн за комісією. Жодних доказів на підтвердження цільового призначення сплачених відповідачкою на користь первісного кредитора коштів не надано.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредит у встановленому договором розмірі, а також знайшов підтвердження факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідачка протягом дії договору не сплачує кредит вчасно та у повному обсязі, а відтак, враховуючи викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частин 1, 2, 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Як вбачається з наданої позивачем платіжної інструкції №0607120385 від 04.02.2026 (а.с. 7) та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 62), останній за подання даного позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 2662,4 грн, виходячи з розміру, встановленого пунктом 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачкою.
Підстав для звільнення відповідачки від сплати судового збору судом не встановлено.
Також на відповідачку слід покласти понесені позивачем витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, що підтверджується: копією прас-листа АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 31 зворот-32); копією договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 з додатками, укладеного між позивачем та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 34-37); копією заявки на надання юридичної допомоги №2872 від 01.12.2025, укладеної між позивачем та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 38), копією витягу з акту №25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025, укладеного між позивачем та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 38 зворот), однак суд зменшує розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки за клопотанням її представника, враховуючи наступне.
При вирішенні питання про розмір витрат, які слід стягнути з відповідачки, суд враховує правові висновки Верховного Суду, зокрема в додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц, в якій зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд зробив висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Згідно наданих позивачем документів, судом встановлено, що останнім понесено 16000 грн витрат на правову допомогу АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», яка складається з: надання усної консультації з вивченням документів, на яку витрачено 2 години (4000 грн), складання позовної заяви, на яку витрачено 4 години (12000 грн), тобто всього витрачено 6 годин часу для надання правової допомоги.
Суд вважає, що розмір понесених витрат на надання усної консультації з вивченням документів в розмір 4000 грн та на складання позовної заяви в розмірі 12000 грн, є явно не розумними, оскільки позовна заява не є складною, складається з 11-ти сторінок, спір стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, які є однотипними спорам, які розглядаються в судах, справа є малозначною, про що сам позивач вказав в позовній заяві, що також не потребує великих зусиль для надання консультації, в тому числі вивчення документів і підбору та застосування правових норм до правовідносин, які склались між сторонами.
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 5000 грн на відшкодування понесених витрат на правову допомогу, розмір яких є необхідним та розумним, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Судові витрати, понесені відповідачкою в розмірі 20000 грн, у зв`язку з задоволенням позову, покладаються на останню.
Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76-89, 137, 141-142, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість за кредитним договором №6111016 від 28.01.2022 в розмірі 41205 (сорок одна тисяча двісті п`ять) грн, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Іншу частину понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 11000 грн покласти на позивача.
Понесені відповідачкою витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн покласти на відповідачку.
Місцезнаходження позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС": вул. Ґедройця Єжи, буд. №6, офіс 521, м. Київ, поштовий індекс 03150 ; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 42640371.
Місце проживання відповідачки ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення: 05 травня 2026 року.

Суддя:        Гарбуз О. С.