ЄУН: 336/2343/26
Провадження №: 2/336/2453/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року       м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Савеленко О.А., за участі секретаря судового засідання Соколової А.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» Ярславу Сердійчук звернулось до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, в якій просить: стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №2040919 від 21.01.2025 у розмірі 51479,93 грн., з яких: 12999,96 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 25350,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, нарахованими первісним кредитором, 6629,97 грн. – сума заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем, 6500,00 грн. – заборгованість за пенею/штрафами, а також судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 21.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді Договір №2040919, за яким відповідачу надано кредит у сумі 13000,00 грн. строком на 360 днів. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав. В подальшому 26.11.2025 було укладено договір №26-11/25 відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №2040919. На день звернення до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти не сплачуються, у зв`язку із чим у відповідача обліковується заборгованість, яку і просить стягнути позивач.
Ухвалою судді від 23.03.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
09.04.2026 від представника відповідача – адвоката Ємець А.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти стягнення заборгованості за штрафними санкціями, у зв`язку із незаконністю їх нарахування. Також зазначає, що відповідач регулярно сплачувала заборгованість, а саме: 19.02.2025 в сумі 2730,00 грн., 18.03.2025 – в сумі 3510,00 грн., 15.04.2025 – в сумі 3640,00 грн., 15.05.2025 у сумі 3900,00 грн., а всього – 13780,04 грн., однак ці суми не були враховані при поданні позовної заяви. Вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки становить 46800,00 грн., або 45630,00 грн., що порівняно з тілом кредиту у сумі 13000,00 грн. є несправедливим в розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», порушує принцип розумності та справедливості, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку НБУ та становить більше ніж 15% простроченого платежу. На думку представника відповідача, загальна сума кредиту мала становити 13000,00 грн. (сума кредиту) +1950,00 грн. (сума відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу) =14950,00 грн. У відзиві відповідач заперечує підписання договору як у паперовій так і у електронній формі. Вважає, що стороною позивача не надано доказів укладення кредитного договору, не надано доказів ідентифікації відповідача, як підписанта кредитного договору, не надано квитанції чи товарного чи касового чеку. Відповідач заперечує отримання будь-яких коштів. Також, просить зменшити витрати на правничу допомогу, оскільки справа є малозначною, позовна заява є типовою, шаблонною, заявлена сума не відповідає критеріям розумності та реальності та є недоведеною. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просить суд зменшити розмір відсотків за кредитним договором та витрат на правничу допомогу, а також в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
15.04.2026 від представника позивача Ушакової М.І. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача наполягала на факті укладення кредитного договору, в якому сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в т.ч. щодо порядку нарахування та сплати відсотків за договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, тощо. Звертає увагу суду, що відповідач частково сплачувала заборгованість по кредиту, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Вважає нарахування відсотків обґрунтованим. Також вважає обґрунтованою вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу.
Одночасно із поданням відповіді на відзив, представником позивача 15.04.2026 подано до суду клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 01.05.2026 клопотання представника позивача про витребування доказів у справі задоволено, витребувано інформацію у АТ «ПУМБ».
22.05.2026 з АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація.
У судове засідання представник позивача не з`явився, розгляд справи просив здійснювати за його відсутності, про що зазначив в прохальній частині позову.
Відповідач та його представник до суду не з`явились, у відзиві на позовну заяви просили справу розглядати за їх відсутності.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом досліджені надані позивачем Паспорт споживчого кредиту (а.с.48-50), правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Селфі Кредит» в редакції 18.11.2024 (а.с.51-55), Договір №2040919 про надання споживчого кредиту за продуктом “NewShort” від 21.01.2025, укладений між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 (а.с.22-28, 44), за умовами якого Товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України – гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором (п.1.1. Договору); сума кредиту складає 13000,00 грн , тип кредиту – кредит (п.1.2. Договору); строк кредиту – 360 дні (п.1.3. Договору); періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів (п.1.4. Договору). 
У пункті 1.5. Договору сторони погодили розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, визначили порядок сплати відсотків за стандартною та зниженою процентними ставками. У договорі, зокрема пунктах 1.8.-1.10. розраховані конкретні суми, які має сплатити споживач в разі застосування тієї чи іншої процентної ставки за умовами договору. Додатком до договору є Графік платежів, в якому також чітко визначено загальну суму відсотків за користування кредитом, яка становить 45630,00 грн. (а.с.44).
Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . Згідно з п.2.4. Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за реквізитами, згідно з п.2.1. Договору.
Договір №2040919 про надання споживчого кредиту за продуктом “NewShort” від 21.01.2025 підписаний з боку споживача ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е771. Доказів визнання зазначеного договору недійсним стороною відповідача суду не надано.
Згідно з довідкою ТОВ «Селфі Кредит» вих.№2040919 від 19.01.2026 (а.с.6) та листом ТОВ «Пейтек» вих.№20251127-2089 від 27.11.2025 (а.с.56), 21.01.2025 за кредитним договором №2040919 ОСОБА_1 було перераховано 13000,00 грн.
Факт належності карткового рахунку № НОМЕР_2 відповідачу ОСОБА_1 підтверджується інформацією, наданою АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду (а.с.124). Факт перерахування грошових коштів в сумі 13000,00 грн. ОСОБА_1 підтверджується наданою випискою з особового рахунку клієнта за період з 21.01.2025 по 26.01.2025 (а.с.125-126). 
З розрахунку заборгованості за договором №2040919 від 21.01.2025 станом на 26.11.2025, сформованим ТОВ «Селфі Кредит» загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором становить 44849,96 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту – 12999,96 грн., заборгованість за відсотками – 25350,00 грн., заборгованість за штрафами – 6500,00 грн. (а.с. 7а-7г). В наданому розрахунку первісним кредитором враховані платежі ОСОБА_1 , а саме: 19.02.25 в сумі 2730,01 грн., з яких 2730,00 грн. – зараховано в рахунок погашення відсотків за договором, 0,01 грн. – в рахунок погашення тіла кредиту, 18.03.2025 в сумі 3510,01 грн., з яких 3510,00 грн. – зараховано в рахунок погашення відсотків за договором, 0,01 грн. – в рахунок погашення тіла кредиту, 15.04.2025 в сумі 3640,01 грн., з яких 3640,00 грн. – зараховано в рахунок погашення відсотків за договором, 0,01 грн. – в рахунок погашення тіла кредиту, 15.05.2025 в сумі 3900,01 грн., з яких 3900,00 грн. – зараховано в рахунок погашення відсотків за договором, 0,01 грн. – в рахунок погашення тіла кредиту. Загальна кількість днів у розрахунку – 310.
Суд погоджується з наданим розрахунком, оскільки він здійснений відповідно до погоджених сторонами умов договору, при цьому порядок зарахування сплачених відповідачем коштів узгоджується з п.5.6 Договору, яким такий порядок встановлений. 
26.11.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-11/25, згідно з яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило, а ТОВ «Факторинг партнерс» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором від 21.01.2025 в розмірі 44849,96 грн. (а.с.9-16). Перехід права вимоги підтверджується реєстром боржників (а.с.20-21, 29,30).
Після переходу права вимоги до позивача ним було донараховано відсотки за користування кредитними коштами. Судом досліджено розрахунок, наданий ТОВ «Факторинг Партнерс», згідно з яким позивачем нараховано ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом за період з 27.11.2025 (дня отримання права вимоги до відповідача) до 16.01.2026, а всього за 51 день у сумі 6629,97. 
Оскільки договором встановлено строк кредитування 360 днів, при цьому первісним кредитором нараховано відсотки за 310 днів, суд не в повній мірі погоджується з розрахунком позивача, та вважає, що донарахування відсотків можливе лише в межах строку кредитування, а саме за 50 днів в сумі 6499,50 грн. (129,99 грн. * 50 к.д.).
За приписами ч.ч. 1, 2ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію", який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами статті 11Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2статті 11 Закону України "Про електронну комерцію".
Статтею 12Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1статті 3 Закону України "Про електронну комерцію".
Згідно з ч. 1ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до положень статей 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Дослідженими судом доказами підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 21.05.2025 уклала в електронному виді Договір №2040919 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Селфі Кредит» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, у тому числі й щодо сплати відсотків та інших платежів. Доказів недійсності цього договору суду не надано.
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти. Доводи відповідача щодо неотримання грошових коштів за договором спростовуються матеріалами справи, а саме банківською випискою АТ «ПУМБ», яка є первинним бухгалтерським документом та належним доказом перерахування грошових коштів на її рахунок.
Непогодження відповідача щодо розміру нарахованих відсотків суд відхиляє, оскільки кредитний договір, в тому числі графік платежів, який є додатком до нього містять детальні розрахунки сум процентів, які має сплатити позичальник в разі укладення договору та отримання кредиту. Договір підписаний ОСОБА_1 , що свідчить про її обізнаність з усіма його істотними умовами, в тому числі з умовами нарахування відсотків у відповідних розмірах.
Посилання відповідача на закон України «Про споживче кредитування» в даному випадку є недоречним, оскільки у пункті 2 статті 21 цього закону законодавець встановив обмеження щодо розміру саме неустойки (пені, штрафу), а не відсотків за користування кредитом. Правова природа цих нарахувань є відмінною.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 12999,96 грн., та відсотків в сумі 31849,50 грн., з яких – 25350,00 грн – нарахованих первісним кредитором за період з 21.01.2025 по 26.11.2025 та відсотків у сумі 6499,50 грн., нарахованих позивачем за період з 27.11.2026 по 15.01.2026.
Що стосується стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 6500,00 грн, суд зазначає наступне.
Як встановлено з досліджених судом матеріалів справи, умовами кредитного договору № 2040919 від 21.01.2025, а саме п.6.4. визначено сплату штрафу споживачем у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, який неодноразово продовжувався та діяв на момент укладення кредитного договору.
На підставі вищевикладеного, позовні вимоги щодо стягнення неустойки за кредитним договором у вигляді штрафу в розмірі 6500,00 грн. задоволенню не підлягають.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №2040919 від 21.01.2025 у загальному розмірі 44849,46 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12999,96 грн., та заборгованості за відсотками в сумі 31849,50 грн., нарахованими за період з 21.01.2025 по 15.01.2026.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги представником позивача суду надано заявку на надання юридичної допомоги № 2498 від 01.01.2026, договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, згідно з яким правова допомога ТОВ «Факоринг Партнерс» надавалась Адвокатським об`єднанням «Лігал Асістенс», Витяг з акту № 27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026, згідно з яким АО «Лігал Асістенс» надано правову допомогу на суму 16 000 грн.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 268).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Сторони погодили вартість правничої допомоги, загальний розмір становить 16000,00 грн.
Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
Підсумовуючи викладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, що вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача є завищеним, неспівмірним, тому зменшує такі витрати на суму до 5 000,00 грн.
Проте оскільки позов задоволено на 87,12 %, то з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 4356,00 грн. (5000,00 грн.*87,12%). 
Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 2319,48 грн. (2662,40 грн.*87,12%)
Керуючись ст. ст. 81, 83, 89, 141, 142, 264-266, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» заборгованість за кредитним договором №2040919 від 21.01.2025 у загальному розмірі 44849 (сорок чотири тисячі вісімсот сорок дев`ять) гривень 46 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12999,96 грн., та заборгованості за відсотками в сумі 31849,50 грн., нарахованими за період з 21.01.2025 по 15.01.2026.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» судовий збір в розмірі 2319 (дві тисячі триста дев`ятнадцять) 48 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 4356 (чотири тисячі триста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», ЄДРПОУ: 42640371, адреса місцезнаходження: м. Київ, Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.А.Савеленко

04.06.26