Справа № 489/726/26 
Номер провадження 2/489/1187/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

10 червня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В., 
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач 1), ОСОБА_3 (далі-відповідач 2), ОСОБА_4 (далі-відповідач 3), третя особа - ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток у праві власності
встановив
В лютому 2026 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток у праві власності. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 24.04.1996 року ОСОБА_6 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №4125, посвідченого Південною товарною біржою, та зареєстрований Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації 24.04.1996 року за №16084. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті позивач звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грудницької І.М. із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці першої черги відмовились від прийняття спадщини на її користь. Проте, 26.01.2026 року позивач отримала роз`яснення від нотаріуса, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки договір посвідчений на біржі, що є порушенням законодавства, а також у праві власності не визначено частку спадкодавця. Відтак, їй було рекомендовано звернутись до суду для визнання договору дійсним та визначення частки померлого у праві власності на квартиру.
З цих підстав просили суд визнати дійсним договір купівлі-продажу №4125 квартири АДРЕСА_1 , який укладений між   ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , який посвідчений на Південній Товарній Біржі, та зареєстрований Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації 24.04.1996 року за №16084; визнати, що частка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 , становила ?.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, просили розглядати справу без їх участі. 
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляди справи за її відсутності.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Відповідно до копії Договору №4125 купівлі-продажу нерухомого майна від 24.04.1996, укладеного на Південній Товарній біржі та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24.04.1996 за реєстровим №16084 (реєстраційне посвідчення видане Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації»), ОСОБА_6 , який діяв за себе та свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 купив, а ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продали квартиру АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті заведено спадкову справу №4/2020. З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулася ОСОБА_1 . ОСОБА_8 та ОСОБА_2 відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . 
Приватним нотаріусом Грудницькою І.М. позивачу роз`яснено, що правовстановлюючий документ на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 , а саме договір купівлі-продажу квартири нерухомого майна, зареєстрований Південною товарною біржею 24.04.1996 за №4125 з порушенням законодавства. А також у вказаному вище договорі не визначено частки покупців вказаної вище квартири. Відповідно і неможливо визначити склад спадкового майна.
Як слідує з відповіді КП ММБТІ від 07.04.2026 станом на 28.12.2012 право власності на кв. АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1996, зареєстрованого ТОВ "Південна Товарна біржа" за №4125 зареєстрованого в КП "ММБТІ" 24.04.1996 за р№16084.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 24.04.1996, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). 
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.
З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої права відносно нерухомого майна, договір виконано повністю, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Також позивач просив суд визначити, що частка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 , становила 1/2.
Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Частинами першою, третьою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно з ч. 2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
В ч.2 ст. 372 ЦК України зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
З п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
В п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370,частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.
Таким чином суд встановив, що за відсутності доведеності виключень, передбачених частиною другою статті 370 та частини другої статті 372 Цивільного кодексу України, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.
Отже, оскільки спірне нерухоме майно належить ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності, частки співвласників не виділені, але є рівними, відсутність можливості визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності в позасудовому порядку, то існує необхідність визначення часток із спільної сумісної власності по 1/2 частці кожному в судовому порядку, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 19, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №4125 квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який діяв в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , який посвідчений на Південній Товарній Біржі, та зареєстрований Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації 24.04.1996 року за №16084.
Визначити, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , є рівними і складають по 1/2 частці за кожним із співвласників, а саме: за ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , РНОКПП - НОМЕР_2 .
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач 2: ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 . 
Відповідач 3: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 .
Третя особа: Південна Товарна Біржа, адреса: АДРЕСА_6 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 10.06.2026.
Суддя В. В. Кокорєв