Справа № 212/6958/25
н\п 2/490/620/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
05 червня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва
в складі: головуючого судді – Чулуп О.С.
за участю: секретаря судового засідання – Правник А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини
В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом в якому просить:
1) позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
2) встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
3) стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обгрунтування позову позивач вказує, що він та відповідач ОСОБА_2 проживали разом в період з 2019 року по 2023 року без реєстрації шлюбу. В період сумісного проживання у них у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В кінці 2023 року відповідач відмовилась брати участь в утриманні та вихованні дитини, не цікавиться його життям. Позивач самостійно виховує та утримує сина, який залишився проживати разом з ним. Відповідач не цікавиться життям та здоров`ям сина. Вказує, що встановлення факту того, що дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача необхідно задля реалізації його прав та обов`язків визначених Сімейних кодексом України, в тому числі можливості представляти інтереси малолітньої дитини у державних та комунальних закладах, бути представником під час оформлення медичних документів у закладах охорони здоров`я, органах влади для отримання соціальної допомоги.
Щодо вимоги позивача про позбавлення батьківських прав, то позивач вказує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що виражається в тому, що відповідач не спілкується з рідними сином, не цікавиться його життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена судом.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час та місце судового засідання був повідомлений судом.
Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом досліджено свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 згідно якого ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі батько – ОСОБА_1 , мати – ОСОБА_2 .
Судом досліджено побутову характеристику від 03 червня 2025 року складену Головою правління ОСББ «Затишок КР 129» від 03 червня 2025 року згідно якої повідомлено, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2011 року в м. Кривий Ріг. За весь цей період ОСОБА_1 зарекомендував себе як відповідальна, позитивна людина та хороший сусід. З жовтня 2024 року ОСОБА_1 сам піклується про власного сина ОСОБА_4 , 2020 року народження, як відповідальний та люблячий батько. Останній задовольняє усі потреби дитини, що необхідні для гармонійного зростання та розвитку. Хлопчик виглядає життєрадісним, охайним, здоровим.
Судом досліджено характеристику Комунального закладу дошкільної освіти комбінованого типу № 238 Криворізької міської ради від 03.03.2025 року на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З характеристики вбачається, що до дитячого садка приводить ОСОБА_5 і забирає додому лише тато. Декілька разів в дитячому садку були бабуся і дідусь. Хлопчик маму згадує опосередковано. ОСОБА_6 говорить про батька та родину.
Судом досліджено висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 17 від 15.01.2026 року згідно якого повідомлено про неможливість надати об`єктивний висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у звязку з тим, що відсутня інформація щодо проживання ОСОБА_2 на території Покровського району. Спеціалістом служби у справах дітей виконкому районної в місті ради в телефонному режимі з жінкою, яка назвалась ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду щодо виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_2 повідомила про своє проживання у м. Миколаєві, категорично відмовилась надавати точну адресу проживання, від надання письмових пояснень відмовилась. У подальшому телефонні дзвінки ігнорує, на смс повідомлення в соцмережах не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст.13 ЦПК України).
Звернувшись до суду із даним позовом позивач як на підставу його задоволення посилається на те, що саме він одноособово та самостійно здійснює догляд за малолітнім сином, створив для нього належні побутові умови для проживання, займається його вихованням та утриманням.
Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексомУкраїни (ст.1 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу.
Згідно ст.141СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст.157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. ст. 150,151 СК України.
За приписами ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч.ч. 1 4 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст.15СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.
Згідно із ч.2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
У ч.4 ст.15СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст.15СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до ч.1ст.152СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Згідно з ч. ч.3, 4ст.155СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Частиною 1ст.81 ЦПК України визначено, щокожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.76 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, на підставі належним чином оцінених доказів, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини.
Суд не бере до уваги акт Голови ОСББ «Затишок КР 129» від 15 січня 2025 року підписаний сусідами, про те, що ОСОБА_7 самостійно виховує та забезпечує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки це не є належним доказом, а згідно ст.69ЦПК України свідки мають з`явитися до суду та дати свої пояснення безпосередньо в суді. Клопотань про виклик свідків від позивача не надходило.
Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено.
Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Слід зазначити, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Питання щодо факту самостійного виховання і утримання дитини одним із батьків, в даному випадку батьком, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини, наприклад про позбавлення батьківських прав.
Факт проживання відповідачки окремо від дитини не звільняє її як матір від обов`язку виховання та утримання її малолітнього сина.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (п.87).
Щодо вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, то слід зазначити наступне.
Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції ( 995_004 ) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, тому важливе значення має висновок виконкому органу місцевого самоврядування про доцільність або передчасність застосування такого заходу. Ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Більше того, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Дана позиція висловлена в рішенні Верховного суду у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.)
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не надано доказів, що підтверджують систематичне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків чи щодо існування інших обставин на підтвердження підстав для позбавлення батьківських прав.
Ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав матері лише віддалить дитину від матері та призведе до остаточного розриву цих зв`язків.
Судом встановлено, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, не буде забезпечувати належний захист прав та інтересів дитини, а тому вважає за необхідне в даній частині позову відмовити.
Щодо вимоги про стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки позивачем не надано беззаперечних доказів того, що дитина проживає разом з позивачем.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.
Керуючись ст.ст.12,13,259,264,265,268 ЦПК України, суд
У х в а л и в:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини - відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя