П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33556/25	

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
Дата і місце ухвалення: 16.01.2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі №420/33556/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними дії та стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2017 року по 18.01.2023 року, обчисленого відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100; 
- стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2017 року по 18.01.2023 року, виходячи з середнього грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передували місяцю звільнення, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2017 року по 18.01.2023 року (згідно з нормами статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи із середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передували місяцю звільнення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 у розмірі 55 443,14 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Апелянт вказує, що 27 серпня 2025 року набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №420/11284/24, яким Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2017 року у сумі 40 014,70 грн.
На виконання зазначеного рішення суду 25 вересня 2025 року апелянтом здійснено виплату позивачу індексації грошового забезпечення у повному обсязі.
Посилаючись на положення статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України №2352-IX, яка набрала чинності 19 липня 2022 року, апелянт зазначає, що відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні обмежена шістьма місяцями, а тому розмір можливого відшкодування не може перевищувати суму середнього заробітку за 182 календарні дні.
Крім того, апелянт звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та зазначає, що розмір відшкодування повинен відповідати принципам розумності, справедливості та пропорційності, а не бути істотно більшим за суму фактично виплаченої із затримкою заборгованості.
На думку апелянта, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 443,14 грн є неспівмірним із сумою індексації грошового забезпечення у розмірі 40 014,70 грн, виплаченої на виконання судового рішення.
З огляду на викладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року - без змін.
В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України, оскільки спеціальне законодавство, яке регулює проходження служби цивільного захисту, не містить норм щодо відповідальності за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку при звільненні.
Позивач вказує, що індексація грошового забезпечення є складовою належних йому виплат, а її фактична виплата 25 вересня 2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/11284/24 свідчить про несвоєчасне проведення повного розрахунку при звільненні.
Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував принцип співмірності та, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, визначив до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 443,14 грн, що відповідає вимогам розумності, справедливості та пропорційності.
З огляду на викладене, позивач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області.
28 лютого 2017 року позивача було звільнено зі служби цивільного захисту.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №420/11284/24, яке набрало законної сили 27 серпня 2025 року, визнано протиправними дії Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2017 року із застосуванням неправильного базового місяця, та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січня 2008 року.
На виконання зазначеного рішення суду 25 вересня 2025 року відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 40 014,70 грн.
Вважаючи, що остаточний розрахунок при звільненні був проведений несвоєчасно, а тому відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що спеціальним законодавством, яке регулює проходження служби цивільного захисту, не врегульовано питання відповідальності за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.
Суд першої інстанції встановив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №420/11284/24 відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 40 014,70 грн лише 25 вересня 2025 року, тобто після звільнення позивача зі служби цивільного захисту, що свідчить про несвоєчасне проведення повного розрахунку при звільненні.
При цьому суд першої інстанції врахував, що відповідно до редакції статті 117 Кодексу законів про працю України, чинної на момент фактичного проведення остаточного розрахунку, розмір відшкодування обмежується середнім заробітком за шість місяців.
На підставі довідки про грошове забезпечення позивача суд першої інстанції визначив середньоденний заробіток та обчислив суму середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку.
Разом із тим, оцінюючи співвідношення між сумою фактично виплаченої із затримкою індексації грошового забезпечення у розмірі 40 014,70 грн та розрахованою сумою середнього заробітку, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності.
З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнув на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 443,14 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
За змістом статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Статтею 117 Кодексу законів про працю України у редакції, чинній на момент фактичного проведення остаточного розрахунку з позивачем, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Правовою природою передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України відшкодування є спеціальний вид відповідальності роботодавця, спрямований на компенсацію майнових втрат працівника, пов`язаних із несвоєчасним отриманням належних йому сум при звільненні.
Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.
Разом з тим, правовідносини, пов`язані з проходженням служби цивільного захисту, регулюються спеціальним законодавством, зокрема Кодексом цивільного захисту України та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року №623.
Водночас зазначене законодавство не містить норм, які визначали б відповідальність органу чи підрозділу Державної служби України з надзвичайних ситуацій за затримку проведення повного розрахунку при звільненні особи рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту.
Верховний Суд у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18, від 28 січня 2021 року у справі №240/11214/19, від 11 лютого 2021 року у справі №200/10820/19-а, від 24 червня 2021 року у справі №520/9408/19 та від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22 послідовно зазначав, що за відсутності спеціального правового регулювання до правовідносин щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб, які проходять публічну службу, підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.
Таким чином, доводи апелянта про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Кодексу законів про працю України, є безпідставними та суперечать усталеній судовій практиці Верховного Суду.
Як правильно встановив суд першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №420/11284/24 було зобов`язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2017 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січня 2008 року.
На виконання зазначеного рішення суду відповідач лише 25 вересня 2025 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 40 014,70 грн.
Отже, належні позивачу суми були виплачені після його звільнення зі служби цивільного захисту, що свідчить про несвоєчасне проведення повного розрахунку при звільненні.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що індексація грошового забезпечення не є виплатою, яка повинна враховуватись при проведенні остаточного розрахунку, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 125 Кодексу цивільного захисту України грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту підлягає індексації відповідно до закону.
Верховний Суд у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17 та від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19 зазначив, що індексація грошового забезпечення є обов`язковою складовою грошового забезпечення.
Отже, індексація грошового забезпечення є належною позивачу сумою, яка мала бути виплачена під час проведення остаточного розрахунку при звільненні.
Щодо визначення розміру відшкодування колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції, розмір фактично виплаченої із затримкою індексації грошового забезпечення становив 40 014,70 грн.
Водночас суд першої інстанції, виходячи із довідки про грошове забезпечення позивача, визначив середньоденне грошове забезпечення та обчислив суму середнього заробітку за шість місяців, передбачених статтею 117 Кодексу законів про працю України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи розмір простроченої заборгованості, тривалість затримки, ймовірні майнові втрати працівника та інші обставини справи.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 та Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22.
Застосувавши наведені правові підходи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування та правомірно визначив до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 443,14 грн.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та не спростовують встановлених у справі обставин.
Інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про неправильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи або порушення норм матеріального чи процесуального права, апелянтом не надано.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України апеляційна скарга Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року - без змін.
Враховуючи, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження як справа незначної складності, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі №420/33556/25 - без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук