Справа № 128/246/26
Провадження № 2/127/2969/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026  Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, вул. Смаль – Стоцького, 1, 28 корпус, Львів) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 03.09.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №2874121 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та обов`язком повернення кредиту у визначений договором строк.
Позивач зазначає, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, однак ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Також позивач вказує, що 21.04.2021р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №ККАУ-21042021, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Станом на дату звернення до суду позивач визначив заборгованість відповідача у загальному розмірі 16400 грн., з яких 5000 грн — заборгованість за тілом кредиту та 11400 грн. — заборгованість за процентами, у зв`язку з чим просив стягнути вказану суму заборгованості, а також судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачці ОСОБА_1 на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням.
21.04.2026р. від представника відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем безпідставно нараховано проценти поза межами строку кредитування із застосуванням підвищеної процентної ставки, що суперечить положенням ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо неможливості нарахування договірних процентів після спливу строку кредитування. 
У відзиві зазначено, що відповідно до умов договору строк кредиту становив 30 днів, сума кредиту — 5000 грн., а процентна ставка у межах строку кредитування складала 1,33 % на день, у зв`язку з чим реальний розмір заборгованості, на думку відповідача, не може перевищувати 6995 грн. 
Також представник відповідача вказував, що умовами договору не передбачено автоматичної пролонгації кредиту без внесення позичальником відповідного платежу, а тому нарахування процентів за межами первісного строку є неправомірним. Крім того, у відзиві зазначено про недоведеність факту видачі кредитних коштів, оскільки позивачем не надано належних первинних банківських документів, які б підтверджували перерахування коштів відповідачу, зокрема виписок по рахунку, платіжних доручень чи інших документів бухгалтерського обліку, передбачених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами НБУ. 
Також представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на відсутність належних доказів їх понесення та невідповідність заявленого розміру критеріям розумності й співмірності, просив зменшити такі витрати до 1000,00 грн., а у разі відмови у позові — стягнути з позивача на користь відповідача 5500,00 грн. витрат на правничу допомогу.
28.05.2026р. на адресу суду від позивача по справі надійшли письмові пояснення, в яких представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заперечив проти доводів відзиву відповідача та зазначив, що вони спрямовані виключно на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором.
Позивач вказав, що 03 вересня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2874121 в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підтвердження укладення договору та погодження відповідачем усіх його істотних умов позивач послався на кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, інформацію щодо кредиту, довідку про ідентифікацію позичальника та протокол підписання електронного документа.
Позивач наголосив, що до укладення договору відповідач мала можливість ознайомитися з усіма умовами кредитування та добровільно погодилася з ними, а тому не може посилатися на необізнаність щодо змісту взятих на себе зобов`язань. Щодо розміру заборгованості позивач зазначив, що станом на день звернення до суду непогашена заборгованість складає 16 400 грн, з яких 5 000 грн становить заборгованість за тілом кредиту та 11 400 грн — заборгованість за процентами, а поданий до позову розрахунок містить усі необхідні відомості для ідентифікації кредитного договору, позичальника та складових боргу. 
Позивач також вказав, що відповідач 16 вересня 2020 року здійснила платіж у розмірі 864 грн, який відповідно до умов договору свідчить про ініціювання продовження строку користування кредитом, а отже подальше нарахування процентів здійснювалося в межах погоджених сторонами умов договору. На думку позивача, внесення такого платежу також підтверджує визнання відповідачем існування кредитного зобов`язання та погодження з умовами кредитування. 
Позивач послався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо можливості нарахування процентів за правомірне користування кредитом відповідно до умов договору та зазначив, що в даному випадку проценти нараховувалися саме як плата за користування кредитними коштами. Стосовно доводів відповідача про відсутність доказів перерахування кредитних коштів позивач зазначив, що грошові кошти були перераховані на банківську картку, реквізити якої відповідач самостійно вказала при оформленні кредиту, а отримання інформації про рух коштів по такому рахунку обмежене режимом банківської таємниці. При цьому позивач звернув увагу, що ним було заявлено клопотання про витребування відповідних відомостей у банківської установи, яке судом задоволено, однак відповідь банку на момент подання пояснень ще не надійшла. 
Позивач вважає, що відсутність банківської виписки сама по собі не спростовує факт надання кредиту, оскільки цей факт підтверджується сукупністю наявних у справі доказів. Також представник позивача зазначив, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують укладення кредитного договору, ідентифікацію позичальника, надання кредитних коштів, наявність заборгованості та перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи такі витрати документально підтвердженими, співмірними зі складністю справи та обсягом виконаної представником роботи.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 03.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №2874121 в електронній формі. 
Відповідно до п. 1.3 договору сума кредиту становить 5000 грн., згідно з п. 1.4 строк кредиту визначено тривалістю 30 днів, а відповідно до п. 1.5 договору процентна ставка є фіксованою та становить 1,33 % на день від суми кредиту у межах строку кредитування, передбаченого п. 1.4 договору. 
Також у п. 1.5 договору передбачено, що стандартна процентна ставка у розмірі 1,90 % на день застосовується у межах строку договору у випадку невиконання споживачем умов для застосування зниженої процентної ставки.
Згідно з п. 2.1 договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку споживача.
Відповідно до п. 2.2 договору сума кредиту перераховується товариством протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору. Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за методом «факт/факт» щоденно на залишок заборгованості за кредитом. 
Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредиту вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство.
Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 28.05.2026р. № 20.1.0.0.0/7-260519/90249-БТ, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 03.09.2020 здійснено переказ коштів у сумі 5 000,00 грн.
Судом встановлено, що 21.04.2021р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, згідно умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які зазначені у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2874121 у загальному розмірі 16400,00 грн.
При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за кредитним договором №2874121 перейшло до позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст.10,11Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вищевказаний Договір №2874121 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М483404, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.
Відповідно до ч. 2 ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості), наданої позивачем, заборгованість відповідачки за кредитом становить 16400,00 грн.
З приводу нарахування процентів та строку такого нарахування за договором №2874121, суд зазначає наступне.
Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.
У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Пунктом. 1.4 договору сторони визначили строк кредитування 30 днів.
Суд відхиляє посилання представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на пролонгацію відповідачкою договору про надання споживчого кредиту №2874121 від 03.09.2020 року на умовах, визначених п. 4 цього ж договору. Такі посилання не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.
Пунктом 4.1 договору про надання споживчого кредиту №2874121 від 03.09.2020року визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2-4.5 договору.
Відповідно до пп. 4.3. пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк кредитування, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних способів: 1. Перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «часткове погашення кредиту»; 2. Протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений платіж буде розцінений товариством як пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом.
Відповідно до пункту 4.5. договору у випадку акцептування товариством пропозиції споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пункті 4.3. договору та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті.
Матеріали справи не містять доказів ініціювання відповідачкою пролонгації строку кредиту, відсутні відомості, що відповідачка не вказувала у призначенні платежу про часткове погашення без пролонгації.
Саме по собі зазначення у договорі про можливість пролонгації строку кредиту не вказує на продовження сторонами строку користування кредитом, оскільки такий строк визначений п. 1.4. договору. З урахуванням визначеного строку сторонами було розраховано загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало доказів відображення зміни умов договору щодо строку кредитування та нової дати повернення кредиту в особистому кабінеті споживача, як це передбачено договором, зокрема, п. 4.5.
ТОВ «Авентус Україна» мало право на нарахування відповідачці процентів за користування кредитом виключно в межах строку кредитування, визначеного п. 1.4. договору.
Таким чином суд вважає правомірним стягнення з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн. та заборгованості за процентами за процентною ставкою 1,9% відповідно до п.1.5.2 Договору в розмірі 2850,00 грн. ( 1,90% від 5000 грн. = 95 грн. х 30 днів кредитування = 2850 грн. ). Оскільки саме така процентна ставка застосовується до Споживача, якщо останній не виконав умови зазначені в п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки: 1,33%, що має місце в даному випадку.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витратити зі сплати судового збору у сумі 1274,38 грн. та витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 3829,27грн. пропорційно задоволеним вимогам.
Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на оплату правничої допомоги, які були понесені відповідачкою ОСОБА_1 також пропорційно задоволеним вимогам 5500 х (8550/16400)=2867,07 грн.
Відповідно до п.10 ст. 141 ЦПК України, при здійсненні судом взаємозаліку понесених сторонами судових витрат, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті послуг правничої допомоги в розмірі 962,20 грн.( 3829,27 грн. – 2867,07).
Керуючись статтями 7, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, статтями 526, 611,638,1054 ЦК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, вул. Смаль – Стоцького, 1, 28 корпус, Львів) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором -задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, вул. Смаль – Стоцького, 1, 28 корпус, Львів) за кредитним договором № 2874121 від 03.09.2020 року в розмірі 7850 ( сім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп., судовий збір у розмірі 1274,38 гривень. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 962,20 грн.
В решті вимог-відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 10.06.2026 року.
Сторони:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, вул. Смаль – Стоцького, 1, 28 корпус, Львів).
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_1 ).
Суддя: