Єдиний унікальний номер 722/679/26
Номер провадження 2/722/664/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді:  Суського О.І.
секретаря:   Сімак О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом поданим представником позивача Побережною Оленою Дмитрівною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_3 , звернулася до Сокирянського районного суд Чернівецької області із вказаним вище позовом.
Обґрунтовуючи позов вказувала на те, що з відповідачем ОСОБА_2 позивачка перебувала у шлюбі зареєстрованому 24.06.2009 року відділом ДРАЦС Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, який на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09.03.2026 року було розірвано. Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та фактично проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначила, що спір між сторонами щодо місця проживання їхніх спільних дітей відсутній. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання їхніх спільних дітей між сторонами не досягнуто. 
Відповідач ОСОБА_2 працездатний та отримує щомісячний дохід, оскільки навчається у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, а також у нього відсутні будь-які утриманці та з нього не проводяться стягнення аліментів на користь інших осіб. Позивачка проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та отримує щомісячний дохід у розмірі 24642,67 грн, а також є власником: житлового будинку, загальною площею 86,4 кв.м., земельної ділянки, площею 0,0645 га та земельної ділянки, площею 0,1453 га.
Неповнолітні діти сторін здорові, однак потребують належного матеріального утримання, розвитку та щоденного догляду, які позивачка не може забезпечити одноособово.
Відповідно за таких обставин та з урахуванням вищезазначених обставин у сукупності, доцільно в інтересах неповнолітніх дітей стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на їх утримання у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дітей. Саме такий розмір аліментів забезпечить належне матеріальне утримання та умови для виховання і розвитку спільних дітей сторін.
Ухвалою судді від 27.05.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання.
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, натомість представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Крім цього зазначила, що заперечення відповідача вважає безпідставними, оскільки він має стабільний дохід та є працездатним, у нього відсутні інші утриманці, а сплата ним кредиту за автомобіль, яким він фактично користується в особистих цілях не звільняє від обов`язку по належному утриманню його неповнолітніх дітей. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення ним щомісячних необхідних витрат до суду відповідачем не надано.
Відповідач в судове засідання також не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково у розмірі 1/3, так як зазначив, що щомісячно сплачує кредит згідно договору фінансового лізингу у розмірі 15050,92 грн., крім цього сплачував протягом року кредит колишньої дружини у розмірі 6000,00 грн., також винаймає житло у зв`язку з проходженням служби (навчання) в Національній академії Державної прикордонної служби у розмірі 6000,00 грн. Крім цього зазначає, що в період з 2022 року по 2025 року витратив власні кошти в сумі близько 400000,00 грн. на облаштування житла в якому проживають його доньки, а також періодично кожного місяця надсилав кошти на їхні потреби. Просить з вище викладеним врахувати дані обставини, вважає, що позовні вимоги у розмірі не обґрунтовані, і позбавляє його права на належне проживання та існування. Крім цього просить врахувати що має статус УБД з 2021 року. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Так, з наведених у позовній заяві обставин, судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 16.07.2009 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вбачається із копії витягу з реєстру Сокирянської територіальної громади №2026/006127716 від 17.04.2026 року позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Зокрема суд встановив, що згідно рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09.03.2026 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
У період шлюбу у сторін народилися: ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 24.12.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, про складено відповідний актовий запис №115 та ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 27.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції у Чернівецькій області, про складено відповідний актовий запис №26, які на даний час проживають з позивачкою, що підтверджуються витягами з реєстру Сокирянської територіальної громади.
Відповідач ОСОБА_6 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини запис про батьківство не оспорював. 
Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.
Зокрема, за змістом ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Отже, під час вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини визначальним є те, разом із ким спільно проживає дитина.
Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 Кодексу).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 Кодексу).
Як було встановлено судом, неповнолітні доньки:  ОСОБА_4  та  ОСОБА_5 , проживають разом із позивачкою, що відповідач не заперечував.
Згідно довідки №08/649 виданої 11.03.2026 року військовою частиною НОМЕР_1 , позивачка ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у даній військовій частині Державної прикордонної служби з 28.09.2008 року по даний час.
Відповідно довідки №219 виданої 06.04.2026 року в.о.начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , грошове забезпечення та інші доходи позивачки за січень-березень 2026 року складають у сумі 73940,00 грн.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта є власником: земельної ділянки з кадастровим номером 7320784000:01:004:0114, площею 0,1453 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: с.Остриця, Герцаївського району, Чернівецької області; земельної ділянки, з кадастровим номером 7324010100:01:003:0062, площею 0,0645 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; житлового будинку, загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею – 60.5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 20.04.2026 року щодо ОСОБА_2 – інформація відсутня.
У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями ст.181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
На підставі наведеного суд вважає, що позивачка має право на стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, оскільки доньки проживають разом із нею, а тому, з урахуванням заявлених позовних вимог, аліменти повинні бути визначені у частці від доходу батька.
Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд зазначає, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 проходить військову службу (навчання) у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницькогота отримує доходи, що підтверджуються наданими відповідачем виписками з АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 з 1 січня 2817 гривень.
Одночасно частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» є мізерним та недостатнім.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів.
Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Відповідач позовні вимоги не визнав та просив врахувати наведені ним обставини при визначенні розміру аліментів. Зазначив, що має значне фінансове навантаження, оскільки здійснює погашення кредиту за придбаний автомобіль, сплачує орендну плату за житло у зв`язку з проходженням служби (навчання) та, до розірвання шлюбу, погашав кредитні зобов`язання позивачки. Крім того, пояснив, що раніше витратив близько 400000,00 грн на ремонт житлового будинку, в якому на теперішній час проживають його неповнолітні діти. На підтвердження наведених обставин відповідач подав до суду копії квитанцій та інших платіжних документів, які, на його думку, свідчать про понесені ним витрати та його матеріальне становище.
Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивача також лежить обов`язок по утриманню дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Визначаючи розмір коштів, що стягуються як аліменти, суд повинен прагнути не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.
Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів враховуються стан здоров`я та матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у нього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що на утриманні позивачки перебувають двоє неповнолітніх дітей 2009 та 2014 року народження, які проживають разом із матір`ю та повністю перебувають на її повсякденному забезпеченні. З огляду на їх вік, діти потребують значних і постійних витрат на харчування, одяг, навчання, медичне забезпечення, дозвілля та розвиток, обсяг яких із віком не зменшується, а збільшується.
Позивачка також проходить військову службу, однак її дохід є меншим, ніж дохід відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Водночас саме позивачка несе основний тягар витрат, пов`язаних із щоденним забезпеченням дітей.
Доводи відповідача про наявність кредитних зобов`язань, витрат на оренду житла та інших особистих витрат суд врахував, однак вони не можуть мати переваги над обов`язком батька забезпечувати належне утримання своїх дітей. Крім того, відповідачем не доведено існування виняткових обставин, які б об`єктивно унеможливлювали сплату аліментів у більшому розмірі, а також не встановлено, що він утримує інших непрацездатних осіб чи має інші передбачені законом обов`язки щодо утримання.
Оцінивши матеріальне становище обох батьків, потреби дітей, принцип рівності обов`язків батьків щодо їх утримання та необхідність забезпечення дітям належного рівня життя, суд дійшов висновку, що стягнення аліментів у розмірі однієї другої частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача є необхідним, розумним і справедливим, відповідає найкращим інтересам дітей та забезпечує пропорційну участь кожного з батьків у їх утриманні. Визначення аліментів у меншому розмірі, зокрема у частці однієї третини доходу, за встановлених у справі обставин не забезпечить належного рівня матеріального утримання дітей.
Положенням ст.191 Сімейного кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
На підставі п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Також позивач, у зв`язку із захистом своїх прав поніс судові витрати які складають із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6400,00 грн.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч.3 ст.141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідно до ч.5 ст.137ЦПКУкраїни у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року в справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 01.12.2021 року в справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20).
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 6400 грн.00 коп.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Побережною О.Д. укладено договір про надання правової допомоги №15/26 від 17.04.2026 року, ордер на надання правничої допомоги серії СЕ №1136053, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000613 від 24.02.2023 року, а також надано розрахунок суми послуг за надану правову допомогу та витрат, які клієнт поніс у зв`язку із розглядом справи, який являється Додатком №1 від 20.04.2026 року до договору №15/26, акт прийому-передачі наданих послуг від 20.04.2026 року та квитанцію №16 від 20.04.2026 року, зі змісту яких вбачається, що вартість наданих послуг становить 6400,00 грн.
Відповідно постанови Верховного Суду від 22.07.2022 року по справі № 686/28627/18, в якій зазначено, що «Витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому».
Так як матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні, суд вважає, що витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6400,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.
За вимогу про стягнення аліментів позивач від судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена.
Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 157, 180-183 СК України, ст.ст. 13, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей- задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.04.2026 року і до повноліття дітей.
Допустити негайне виконання рішення суду, в межах платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Стягнути  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 6400 (шість тисяч чотириста) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: