Справа № 367/8267/24
Провадження №2/367/48/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
08 червня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В.
за участю секретаря Колодезної В.В.
представника позивача – адвоката Чернілевського В.Г.
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Ірпінь цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області звернувся адвокат Чернілевський В.Г., який діє від імені та у інтересах позивача ОСОБА_1 , з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування заявлених вимог та підстав звернення до суду вказує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у дружніх стосунках за час яких ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 . При цьому, позивач у шлюбі з Відповідачем не перебувала
Згідно копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , батьками хлопчика вказано: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
З моменту народження дитини Сторони не проживали однією сім`єю, Відповідач не приймав участі в утриманні дитини та її вихованні з народження. У 2019 році Відповідач декілька разів намагався у пізній час доби відвідати дитину, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та наніс тілесні ушкодження Позивачу. 
Після проведених заходів правоохоронними органами та втручання служби у справах дітей, Відповідач припинив такі дії та зник. З інформації, що знайшла позивач у мережі інтернет, відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності. 
Додає, що відповідач по суті є чужою людиною по відношенню до дитини, з яким Позивачка не мала наміру спільно проживати жити та підтримувати стосунки, таке відношення стосовно Позивача та Дитини було як і на момент народження Дитини, так присутнє у Відповідача і на сьогодні. 
Зазначає, що вимоги щодо утримання спільної дитини позивач до відповідача не заявляла. Зі слів відповідача, він мав намір приймати учать в утриманні дитини за такої потреби, але жодного разу своїх намірів не підтвердив діями. Позивач тривалий час проживає однією сім`єю з іншим чоловіком, якого Дитина сприймає та вважає своїм батьком.
Позивач та її чоловік здійснює постійний догляд та утримання Дитини, забезпечують його необхідними умовами життя, займаються його вихованням. Відповідач від виконання батьківських обов`язків самоусунувся від народження Дитини, що серед іншого посвідчується Характеристикою з місця дошкільного навчання дитини, висновком психолога, з якого вбачається, що Дитина не має психологічного контакту з біологічним батьком - Відповідачем, в результаті того, що Відповідач самоусунувся від участі у вихованні дитини та не цікавиться його життям з народження. 
З викладеного сторона позивача вбачає наявні підстави для позбавлення Відповідача батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України.
Ухвалою суді Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_6 від 02.10.2024 провадження по справі було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026 цивільну справу №367/82678/24 передано в провадження судді Мерзлого Л.В.
Ухвалою суду від 09.03.2026 року дану цивільну справи прийнято до свого провадження та призначено підготовче провадження, яке ухвалою суду 15.04.2026 року було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
10.02.2025 від представника третьої особи – Н.В. Співак, до суду надійшла заява, в якій просила долучити до матеріалів справи письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затверджений рішенням виконкому Ірпінської міської ради від 03.02.2025 року № 4/4, а розгляд справи провести за відсутності представника служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, враховуючи наданий висновок.
Представник позивача – адвокат Чернілевський В.Г. вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності інших учасників справи, які не з`явились в судове засідання, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи, дати підготовчих та судових засідань неодноразово повідомлявся за останнім відомими суду зареєстрованим місцем проживання у відповідності до приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Окрім того, повідомлення відповідача додатково відбувалось шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Будь яких заяв по суті спору не находило, від відповідача також не надходило заяв чи клопотань про проведення розгляду справи за його відсутності, тощо.
15.04.2026 року до Ірпінського міського Київської області надійшла довідка форми 5 від30.03.2026 року за №3125, відповідно до якої ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 з 10.06.2025 року і по теперішній час. При цьому клопотання про зупинення провадження, заяв по суті спору, тощо, від відповідача не надійшло. Відтак, суд залишає поза увагою надану довідку.
Від представника третьої особи за довіреністю – Рудуюк В.Р. надійшла заява в якій просила суд розглянути справу за відсутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, врахувавши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги наданий у відповідності до статті 19 СК України відповідний висновок, суд дійшов наступного.
Встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 .
З матеріалів справи також встановлено, що позивач зверталась до Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області із заявою щодо конфлікту з чоловіком, яка згідно талоном повідомленням єдиного обліку №11515 про прийняття реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Ірпінського ВП ГУНП в Київської області за №6-13-35.
За результатом розгляду вказаної вище заяви позивача, Ірпінським відділом поліції Головного управління Національної поліції Київської області повідомлено заявницю, що її звернення зареєстровано до ЖЄО за №11560 від 22.05.2019 року, та керуючись Законом України «Про звернення громадян» перевірку закінчено в зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення. 
Відсутність ознак кримінального правопорушення у зверненні ОСОБА_5 також підтверджується долученою до справи копією висновку, затвердженого Начальником Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області, про відсутність кримінального правопорушення. 
Натомість, згідно довідки №5332, виданої травмпунктом Ірпінської центральної міської лікарні, ОСОБА_5 вбачається що останній 22.05.2019 року надавалась медична допомога у зв`язку з закритою черепно-мозковою травмою СГМ, численними забоями, тощо, рекомендовано амбулаторне лікування.
Із долученої до справи роздруківки з офіційного веб-сайту Судової влади України вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є фігурантом кримінального провадження 1-кп/367/601/2023, яке перебувало на розгляді в Ірпінського міського суду Київської області.
Згідно з частиною другою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, з вироку Ірпінського міського суду Київської області від 17.02.2023 року у справі №367/1149/23 (провадження 1-кп/367/601/2023), який набрав законної сили 20.03.2023 року встановлено, що  ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України останнього звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, та покладено обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , актовий запис №31 від 20 січня 2021 року, внаслідок чого змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».
Як вбачається з консультаційного висновку лікаря-психолога від 16.08.2024 року за результатом огляду пацієнта з ОСОБА_3 , 2018 року народження, складеного за зверненням матері дитини з проханням оцінити психологічний стан дитини, хлопчик проживає з мамою, старшим братом та чоловіком матері. Батько дитини проживає окремо, з хлопчиком не спілкується, у вихованні хлопчика участі не приймає. Дитина відвідує дошкільний освітній заклад. Загальний стан дитини відносно задовільний, сон та апетит в нормі, психологічний розвиток не порушений, контакт продуктивний, грубих порушень пам`яті та уваги під час обстеження не виявлено, обізнаність достатня, працездатність рівномірна, судження логічні правильні та самостійні.
Інтелектуальний розвиток дитини відповідає віку, особливості емоційно-вольової сфери та поведінки, свідомість ясна, всебічно орієнтований, на огляд реагує позитивно та активно. Поведінка впорядкована, відповідає ситуації, помірно активний. Доступний продуктивному контакту.
Фон настрою рівний, під час консультації проявляє різні емоції, що відповідають ситуації, переважно позитивні. Прослідковується психологічна прив`язаність дитини до матері, чоловіка матері, якого називає татом, та брата. Своєю родиною вважає маму, маминого чоловіка ОСОБА_10 , та свого брата.
З рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 03 лютого 2025 року №4/4, складеного за результатами подання Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради №58/01-14 від 15 січня 2025 року та наявних документів, керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Сімейним кодексом України, Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування» Виконавчий комітет Ірпінської міської ради вирішив затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Так з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Крім того із вказаного висновку вбачається, що малолітній ОСОБА_3 проживає зі своєю матір`ю – позивачкою по справі, її чоловіком – ОСОБА_7 та зі своїм братом ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання дитини задовільні, мати займається вихованням, утриманням дитини та піклується про подальшу долю сину сина.
Відповідно до усних пояснень малолітнього ОСОБА_3 , свого біологічного батька - ОСОБА_2 , він майже не знає. Батько не цікавиться його здоров`ям, не вітає зі святами та днями народження, ніякої участі в його вихованні та житті не приймає, матеріальної допомоги не надає. Своїм батьком дитина вважає чоловіка матері, а саме ОСОБА_7 .
Поруч з цим вбачається, що зі слів в матері ОСОБА_1 , батько не виявляє бажання бачитись з дитиною, спілкуватися, чи якимось чином надавати допомогу матеріальну, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами та досягненнями, станом здоров`я. Тобто, від виконання своїх обов`язків по вихованню сина батько усунувся повністю.
Крім того, у висновку викладені обставини щодо психічного стану дитини, згідно яким у малолітнього ОСОБА_3 прослідковується психологічна прив`язаність до матері чоловіка, якого називає татом та брата. Своєю родиною вважає маму, маминого чоловіка ОСОБА_10 та брата. Малолітній ОСОБА_3 не пам`ятає свого біологічного батька через те, що він самоусунувся від участі у вихованні дитини та не цікавиться його життям з народження.
Відповідно до педагогічної характеристики дошкільного навчального закладу № 7 «Бджілка», вихованням ОСОБА_3 займається мати яка приводить дитину до дошкільного закладу та забирає його звідти.
Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьками, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків. 
Викладене повністю узгоджується з актуальною судовою практикою Верховного Суду (справа №459/3411/17, постанова від 29.09.2021 року) щодо підстав та особливостей позбавлення батьківських прав, у зв`язку з невиконання батьківських обов`язків.
При вирішенні спору суд виходить з того, що правовідносини між сторонами врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. (частини друга і четверта статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно із статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У відповідності до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
При цьому суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин мас здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст.153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя.
Встановлені судом обставини у даній справі та дослідження докази, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Факти прямого ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачами щодо виховання дитини прямо підтверджуються зібраними доказами та документами, які знаходяться у матеріалах справи та показами свідків, допитаними у судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі №755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).
За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття, це встановлено та гарантовано Конституцією України та Сімейним кодексом України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. 
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Так, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не займається вихованням, належним забезпеченням та здоров`ям свого малолітнього сина, ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього чина, у зв`язку з чим заявлені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав, підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з урахуванням статті 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік» та приписів частини 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп..
Суд не вирішує питання про розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки у наданому представником позивача попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат зазначено, що інші докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть надані у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.164-166, 180, 243-244 СК України, ст.ст.12, 13, 76, 81-82, 141, 206, 247, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду до Київського апеляційного суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, код ЄДРПОУ 23568045, місцезнаходження за адресою: будинок 4A, вул. Авіаконструктора Антонова, 4А, Ірпінь, Київська область
Повне рішення проголошено 08 червня 2026 року.

Суддя:        Л.В. Мерзлий