ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел. 284-18-98 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 52/272-37/146	 	30.05.11	

За позовом	Публічного акціонерного товариства «Київенерго`в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго»	
До	Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»	
Про	стягнення 115 406,89 грн.	

Суддя Гавриловська І.О. 

У судових засіданнях брали участь представники сторін:
від позивача: Марковська В.В. -дов. № Д07/2011/04/22-38 від 22.04.11 р.
Цурка Н.О. -дов. № Д07/2011/04/22-26 від 22.04.11 р.
від відповідача: Мазурок О.І. -дов. № 155/1/23-26 від 11.01.11 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго`в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго`звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація`про стягнення 106 870,25 грн. основного боргу, 5 685,32 грн. пені, 4 751,22 грн. інфляційної складової боргу та 1 127,03 грн. трьох відсотків річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього.
Ухвалою суду від 07.06.10 р. (суддя Чебикіна С.О.) порушено провадження у справі № 52/272 та призначено її розгляд на 07.07.10 р., зобов`язано сторін надати певні документи.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.09.10 р. у справі № 52/272 позов задоволено повністю, стягнено із Товариства з Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація`на користь Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»106 870,25 грн. основного боргу, 4 751,22 грн. інфляційної складової боргу, 1 127,03 грн. 3% річних, 5 685,32 грн. пені, 1 184,34 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.10 р. у справі № 52/272 апеляційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація`було залишено без задоволення; рішення Господарського суду м. Києва № 52/272 від 08.09.10 р. -без змін, а матеріали справи № 52/272 було повернуто до Господарського суду м. Києва.
Ухвалою Вищого господарського суду України від 01.02.11 р. у справі 52/272 повернуто касаційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація», а матеріали справи № 52/272 було повернуто Господарському суду м. Києва.
Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.11 р. у справі № 52/272 касаційну скаргу Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація`задоволено; рішення Господарського суду м. Києва № 52/272 від 08.09.10 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.10 р. у справі № 52/272 -скасовано, а матеріали справи № 52/272 було передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва в іншому складі суду.
Відповідно до проведеного автоматичного розподілу справ 20.04.11 р. справу № 52/272 передано на новий розгляд судді Гавриловській І.О.
Ухвалою суду від 21.04.11 р. суддею Гавриловською І.О. було прийнято справу №52/272 до свого провадження; присвоєно справі № 52/272-37/146; призначено розгляд справи № 52/272-37/146 на 30.05.11 р.; зобов`язано сторін надати суду письмові пояснення з урахуванням вказівок, наведених у постанові Вищого господарського суду України від 14.04.11 р. № 52/272; зобов`язано позивача надати довідку-витяг з ЄДРПОУ про знаходження відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України станом на день розгляду справи в суді.
24.05.11 р. через службу діловодства Господарського суду м. Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, які було залучено до матеріалів справи.
У судовому засіданні 30.05.11 р. представник позивача надав суду письмове клопотання про заміну найменування сторони, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні 30.05.11 р. надав суду усні пояснення по суті спору.
Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, - 

ВСТАНОВИВ:
Між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго`в особі Структурного підрозділу «Енергозбут Київенерго»(енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація»(абонент) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 240466 від 25.10.04 р., відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору, а абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і терміни, які передбачені в додатку № 4 до даного договору.
Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.
У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно з п. 5.1. договору № 240466 від 25.10.04 р., облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.
Відповідно до п. 5.3. вищезазначеного договору, абонент, який має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку № 1 до даного договору.
Згідно з п. 4 додатку № 1 до договору № 240466 від 25.10.04 р., дата зняття абонентом показників приладів обліку -по 25 число поточного місяця, подання звіту в РВТ № 3 -не пізніше 28 числа. При відсутності звіту розрахунок виконується згідно максимальних договірних навантажень.
Додатками № 3 та № 4 до договору № 240466 від 25.10.04 р. визначено тарифи на теплову енергію та порядок розрахунків за спожиту теплову енергію.
Відповідно до п. 5 додатку № 4 до договору № 240466 від 25.10.04 р., абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту № 3 за адресою: м. Київ, вул. Щекавицька, 37/48, розрахункова група, тел. 416-13-64, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ). 
Згідно з п. 2 вищевказаного додатку, абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно з законом України «Про заставу», як засіб гарантії сплати теплової енергії, що споживається.
Пунктом 3 додатку № 4 до договору № 240466 від 25.10.04 р. визначено, що якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, то при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця; а у випадку, якщо фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду -сальдо розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку. 
Позивач в обґрунтування позовних вимог надав суду належним чином завірені копії облікових карток відповідача за період з листопада 2009 р. до березня 2010 р., а також пояснив суду, що ним були належним чином виконані зобов`язання за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього, тоді як відповідач свої зобов`язання щодо оплати за спожиту теплову енергію не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.05.10 р. у нього виникла заборгованість у розмірі 106 870,25 грн.
За таких обставин АЕК «Київенерго`в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» звернулась до Господарського суду м. Києва з даним позовом до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація`про стягнення про стягнення 106 870,25 грн. основного боргу, 5 685,32 грн. пені, 4 751,22 грн. інфляційної складової боргу та 1 127,03 грн. трьох відсотків річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.09.10 р. у справі № 52/272 позов задоволено повністю, стягнено із Товариства з Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація`на користь Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»106 870,25 грн. основного боргу, 4 751,22 грн. інфляційної складової боргу, 1 127,03 грн. 3% річних, 5 685,32 грн. пені, 1 184,34 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.10 р. у справі № 52/272 апеляційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація`було залишено без задоволення; рішення Господарського суду м. Києва № 52/272 від 08.09.10 р. -без змін, а матеріали справи № 52/272 було повернуто до Господарського суду м. Києва.
Ухвалою Вищого господарського суду України від 01.02.11 р. у справі 52/272 було повернуто касаційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація», а матеріали справи № 52/272 було повернуто Господарському суду м. Києва.
Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.11 р. у справі № 52/272 касаційну скаргу Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація`було задоволено; рішення Господарського суду м. Києва № 52/272 від 08.09.10 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.10 р. у справі № 52/272 -скасовано, а матеріали справи № 52/272 було передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва в іншому складі суду.
Враховуючи вказівки, наведені в постанові Вищого господарського суду України від 14.04.11 р. у справі № 52/272, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, зауважень щодо відпуску теплової енергії від відповідача не надходило, тоді як відповідач у визначений договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього строк оплату за спожиту теплову енергію здійснив не в повному обсязі.
Господарський суд м. Києва встановив, що при зверненні з позовною заявою вартість поставленої позивачем відповідачу в спірний період теплової енергії позивач визначив на підставі тарифів, встановлених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації № 1662 та № 1663 від 27.11.08 р., № 1780/1 від 25.12.08 р., №№ 127, 128 від 05.02.09 р.
Згідно з Указами Президента України № 1199/2008 від 24.12.08 р., № 65/2009 від 03.02.09 р., № 76/2009 від 09.02.09 р. зазначені розпорядження КМДА були скасовані як такі, що суперечать Конституції та Законам України.
До 01.12.08 р. тарифи на теплову енергію, що виробляється позивачем, були затверджені розпорядженням КМДА № 86 від 31.01.07 р. в редакції розпорядження № 715 від 18.06.2007 р. (а.с.84-85), про що було вказано в постанові Вищого господарського суду України від 14.04.11 р. у справі № 52/268.
Позивач у судовому засіданні 30.05.11 р. надав суду розрахунок ціни позову з урахуванням постанови Вищого господарського суду України у справі 52/272, згідно з яким фактичний борг за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього станом на 30.05.11 р. становить 621,86 грн. -три відсотки річних, 2 511,07 грн. -інфляційна складова боргу та 4 249,39 грн. -пеня, оскільки згідно з підписаною та скріпленою печатками сторін угодою № 5 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 30.11.10 р. відбулося зарахування на суму 70 106,70 грн.
Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
У відповідності до пункту 3 статті 203 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
У постанові Вищого господарського суду України № 15-03/186 від 22.07.04 р. зазначено, що за правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги -це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.
Відповідач у наданих суду письмових поясненнях від 24.05.11 р. також стверджував, що основний борг за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього перед позивачем відсутній.
Таким чином, з наданих суду доказів, а також з пояснень представників позивача та відповідача Господарський суд міста Києва встановив, що основний борг на час прийняття рішення у даній справі відсутній, оскільки зобов`язання щодо його сплати було припинено після звернення позивача до суду з даним позовом. За таких обставин провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.
Публічне акціонерне товариство «Київенерго`в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго`у позовній заяві просило суд також стягнути з відповідача 4 751,22 грн. інфляційних нарахувань та 1 127,03 грн. трьох відсотків річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього за період з грудня 2009 р. до квітня 2011 р.
Проте, у судовому засіданні 30.05.11 р. позивачем було надано розрахунок ціни позову з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 14.04.11 р. у справі № 52/272, згідно з яким позивач просить суд стягнути 2 511,07 грн. інфляційної складової боргу та 621 грн. трьох відсотків річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього за період з грудня 2009 р. до квітня 2011 р.
Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.
Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця -червня.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, суд зазначає, що позивачем не були вказані точні періоди заборгованості та не враховано від`ємні показники індексів інфляції. 
З наданого відповідачем 24.05.11 р. контррозрахунку інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних судом вбачається, що сума інфляційних нарахувань становить 951,78 грн., трьох відсотків річних -578,29 грн. При цьому слід зазначити, що при розрахунку відповідачем були взяті до уваги дати сплати заборгованості 26.01.10 р. та 17.02.10 р., а також за період з 18.02.10 р. до 28.02.10 р. нарахування були здійснені на залишок боргу -26 428,58 грн. та враховані від`ємні показники індексів інфляції, що відповідає вимогам чинного законодавства та свідчить про обґрунтованість розрахунку відповідача.
Таким чином, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього за період з грудня 2009 р. до квітня 2010 р., на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню відповідно 951 грн. інфляційної складової боргу та 578,28 грн. трьох відсотків річних.
Також позивач просив стягнути з відповідача 4 751,22 грн. пені за порушення грошового зобов`язання за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього за період з грудня 2010 р. до квітня 2010 р.
Проте, у судовому засіданні 30.05.11 р. позивачем було надано розрахунок ціни позову з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 14.04.11 р. у справі № 52/272, згідно з яким позивач просить суд стягнути 4 249,39 грн. пені, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього за період з грудня 2009 р. до квітня 2011 р.
Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.
У відповідності до пункту 7. додатку № 4 до договору № 240466 від 25.10.04 р., абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.
Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань`від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.
Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
З наданого відповідачем 24.05.11 р. контррозрахунку пені судом вбачається, що сума пені становить 3 951,65 грн. При цьому слід зазначити, що при розрахунку були взяті до уваги дати сплати заборгованості 26.01.10 р. та 17.02.10 р., а також за період з 18.02.10 р. до 28.02.10 р. нарахування були здійснені на залишок боргу -26 428,58 грн.
Таким чином, сума пені за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором № 240466 від 25.10.04 р. та додатками до нього за період з грудня 2009 р. до квітня 2010 р. становить 3 951,65 грн. 
Враховуючи вищевикладене, позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго`в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго`до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація`підлягає задоволенню частково.
Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 546, 549, 551, 611, 614, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193, 232, 275 Господарського кодексу України ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, - 

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»(01034, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, код ЄДРПОУ 03366500) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго»(01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, код ЄДРПОУ 00131305) 3 951 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят одну) грн. 65 коп. пені, 951 (дев`ятсот п`ятдесят одну) грн. 78 коп. інфляційних нарахувань, 578 (п`ятсот сімдесят вісім) грн. 29 коп. трьох річних процентів, 1 123 (одна тисяча сто двадцять три) грн. 52 коп. витрат по сплаті державного мита та 236 (двісті тридцять шість) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу припинити.
4. У решті позовних вимог відмовити.
5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
6. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його складення повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України. 

Суддя Гавриловська І.О. 

Повний текст складено 
03.06.2011